70 TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 
Blandt dem, med hvilke Böttger kom i berørelse, var grev Ehrenfried 
von Tschirnhausen (1651—1708), en bekjendt mathematiker, der havde 
konstrueret store brændspeil og interesserede sig meget for glastilvirkning 
og keramik. Tschirnhausen antages at have en væsentlig andel i por- 
cellænets opdagelse, for hvilken man i almindelighed har givet Böttger 
alene æren. Kongen interesserede sig for den nye opdagelse og tilgav 
Böttger, da han ligefrem tilstod, at han ikke kjendte noget til de vises 
sten; han blev direktør for porcellænsfabriken i Meissen, hvor han døde 1719, 
kun 34 aar gammel. 
Porcellænet, der fra gammel tid havde været kjendt i Kina, men først 
omkring 1500 kom til Europa, var endnu meget sjeldent og overordentligt 
kostbart. Det er ganske naturligt, at Böttgers opdagelse blev anseet for 
heist værdifuld. Meissnerporcellenet begyndte at komme i handelen 
1709, men fabrikationen hemmeligholdtes strengt. Man fik dog ved bestik- 
kelse lokket arbeidere bort fra Meissen, og ved hjælp af dem grundlagdes 
1720 en fabrik i Wien, ved derfra rømte arbeidere en lignende i Höchst am 
Main 1740, og ved arbeidere derfra videre i Fürstenberg 1750 og Fran- 
kenthal 1755 o. s. v. Ogsaa i Berlin (1750), St. Petersburg (1756), Kje- 
benhavn (1775) og flere andre steder oprettedes porcellænfabriker, og 
kemikerne hjalp til, i Berlin navnlig Pott, som i denne anledning udførte 
de i lithogeognosia beskrevne forsøg. I Frankrige søgte man selvstændigt, 
paa forskningens vei, at komme paa det rene med porcellænets tilvirkning. 
Réaumur analyserede kinesisk porcellæn og fandt, at det var sammensat 
af en usmeltet lermasse og en smeltet glasmasse. Det porcellæn, som fra 
1695 fremstilledes i St. Cloud, var s. k. blødt porcellæn, og virke- 
ligt porcellæn med haard glasur tilvirkedes først 1769 i den berømte 
fabrik i Sèvres, som allerede tidligere var oprettet, men 1760 overtaget 
af kongen. Dens ledelse blev 1774 anbetroet Macquer, som havde del- 
taget i de forberedende undersøgelser og forsøg, og foruden ham var der ogsaa 
andre kemikere, som interesserede sig for porcellænstilvirkningen, deriblandt 
især Hellot, som særlig indlagde sig fortjeneste af porcellænfarverne. 
Tidens kemikere var i det hele taget, ligesom Boyle og Kunckel 
før dem, meget ivrige i at nyttiggjøre sin videnskab i det praktiske livs 
tjeneste, og den tekniske kemi, eller som man gjerne sagde, den 
anvendte eller økonomiske kemi begyndte nu at træde frem som en selv- 
stændig videnskabsgren. 
Man gjorde fremskridt i metallurgiske arbeidsmethoder og analyser. 
For jernets vedkommende isærdeleshed i Sverige ved Rinman, Gahn og 
