72 TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 
havde faaet en stedse stigende betydning og var bleven en vigtig statssag 1 
Isærdeleshed i de lande, hvor man ikke havde rigere naturlige forekom- 
ster af raamateriale og derfor maatte nøie sig med det, som kunde ind- 
samles fra stalde, vaaningshuse og beboede steder i det hele taget, var 
salpetertilvirkningen et landsherreligt regale og blev stillet under en sær- 
egen administration, der navnlig i Frankrige blev af betydning. Alt salpeter, 
som tilvirkedes, blev overtaget af staten, det maatte ikke udføres til hjælp 
for kongens fiender, og det var vanskeligt og kostbart for apothekere, 
guldsmede og andre private borgere at faa det, de behøvede til sin be- 
drift. 'Salpeterkogerne stod under kronens særlige beskyttelse, de nød 
mange privilegier og forrettigheder og havde lov til at gaa i privatfolks 
eiendomme, i byerne som paa landet, for at søge sit raamateriale. Der 
var strenge straffebestemmelser mod dem, der ikke godvilligt ydede sal- 
peterkogerne, hvad de behøvede, og der opkom tilstande, som var yderst 
trykkende og ubehagelige for statens øvrige borgere. Alligevel kunde det 
hænde, at staten kom tilkort paa salpeter, saaledes i Frankrige under krigene 
mod England i det 18de aarh., hvor salpetermangelen voldte de allerføleligste 
ulemper. — Det er derfor ikke at undres over, at salpetervæsenet var 
bleven et af de brændende spørgsmaal omkring midten af det 18de aar- 
hundrede. Der var ogsaa en mangfoldighed af adepter, som satte sig i 
forbindelse med regjeringerne og frembød sine projekter til fremstilling af 
»kunstsalpetere. Man havde endnu ikke nogen klar forestilling om, hvad 
salpeter egentlig var. Stahl havde udtalt den mening, at salpetersyren 
var en modifikation af primitivsyren og kunde fremkomme af svovlsyre 
ved at optage det flogiston, som udvikledes af forraadnende organiske 
stoffer, og de allerfleste tænkte sig, at salpeter ved en lignende forraad- 
nelsesproces kunde fremkomme af kogsalt. Kogsalt, svovlsyre og kalk 
tilligemed kvælstofholdende organiske substantser var derfor de hovedingre- 
dientser, der benyttedes i alle disse projekter, paa hvilke mangfoldige penge 
blev bortkastede til ingen nytte. Berlinerakademiet udsatte 1748 en pris- 
opgave, men den belønnede afhandling bragte ikke noget brugbart resultat, 
og heller ikke den 30 aar senere i Paris opstillede præmie bragte noget 
udbytte. Den, der paa bedste maade tog sig af sagen, var den franske 
finantsminister Turgot, der 1775 skaffede salpetervæsenet en hensigts- 
mæssigere organisation og lod anlægge virkelige salpeterplantager i stor 
stil, der havde en ganske anden produktionsevne end de gammeldags, 
som endnu mest var som de af Kyeser beskrevne, kun smaa grave, der 
1 O. Thiele, Salpeterwirtschaft und Salpeterpolitik, Zeitschrift für die gesamte Staatswis- 
senschaft. Ergänzungsheft XV, 1905. 
