74 TH. HIORTDAHL, M.-N. Kl. 
maade vigtig industri, som dog først ud i det folgende aarhundrede kom 
rigtigt igang. 
Agrikulturkemiens fornemste repræsentant var Walleriug, hvis agri- 
culturæ fundamenta chemica, åkerbrukets chemiska grunder, udkom første 
gang 1761. Landbruget, der i lange tider havde været forsømt, modtog 
nu flere forbedringer; saaledes blev brugen af knuste ben som gjødnings- 
middel indført 1774 af den engelske kemiker James Hunter. I det hele 
taget var landbruget under paavirkning af den af tidens statsøkonomer 
dannede fysiokratiske lære bleven gjenstand for stor opmærksomhed; der 
oprettedes allevegne landhusholdningsselskaber, og der udsattes prisopgaver, 
som foranledigede flere kemikere, deriblandt Bergman, til undersøgelser, 
der havde interesse for landmanden. Det 17de aarhundredes merkantilisme, 
som i de ædle metaller havde seet den eneste virkelige rigdom, begyndte 
at afløses af erkjendelsen af, at disse i og for sig ikke er rigdom, men kun 
tjener til at lette omsætningen. Man kom da til at betragte jorden som 
den eneste kilde til rigdom; af naturkræfterne fik man der, som fysiokra- 
terne sagde, et overskud til gave, og dette var hovedkilden til al velstand. 
Man kom imidlertid henimod aarhundredets slutning ogsaa bort fra, at 
jorden var den eneste rigdomskilde. Da den ikke frembringer noget uden 
arbeide, blev det arbeidet, i hvilket man nu saa kilden til den sande rigdom. 
Disse forskjellige statsøkonomiske drøftelser, der interesserede baade regje- 
ringerne og almenheden, gav anledning til forøget vindskibelighed ogsaa i 
den kemiske industri, baade for privat og især for offentlig regning; vi har 
allerede omtalt salpetertilvirkningens opkomst i Frankrige under Turgot, 
og der var overhovedet i fysiokraternes tid allevegne megen interesse for 
salt-, alun-, salpeter- og potasketilvirkning!, navnlig forsaavidt disse var 
1 I Norge sogte Christian VI og Fredrik V at ophjælpe industrien, dels ved direkte 
pengeunderstøttelser og dels ved privilegier og indførselsforbud. I 1737 anlagdes et 
alunværk i Oslo, 1738 et saltværk i Valle, og 1739 grundedes dets. k, sorte kompagni, 
der blev udstyret med en masse privilegier og fik raadighed over alt, hvad der kunde 
udnyttes i alle tre naturriger, tilvirkning af tjære, krudt, glas, blyhvidt, vitriol, salpeter, 
kjønrøg, harpix, potaske o, s. v., og for at hjælpe kompagniet var i længere eller kor- 
tere tidsrum af aarhundredet al indførsel af de fleste af de nævnte produkter forbudt. 
Uagtet kongerne paa mange maader støttede virksomheden, — kong Fredrik V ind- 
traadte endog 1751 som interessent for tre tiendeparter — kunde dog kompagniet ikke 
holde sig. De forskjellige mindre virksomheder, det satte igang, døde hen, og det var 
blot glastilvirkningen, som holdt sig, om end gjennem adskillige vanskeligheder. De 
første glasværker anlagdes 1739 og 1744, og imod slutningen af aarhundredet blev ad- 
skilligt norsk glas udført til Danmark. Herrebe fayancefabrik anlagdes 1758, men var 
kun 15 aar i virksomhed. Johann Gottfried Erichsen, stadsfysikus i Bergen, fik 
1755 privilegium paa fremstillingen af salpeter, som skulde udvindes af fiskeaffald og 
tang, men ogsaa dette gik uheldigt. 
