18 P. A. ØYEN. M.-N. Kl. 
I Stenersbybanken, der væsentlig bestod af middels grus af korn- 
størrelsen 1—10 mm. iblandet lidt skjælsmulder, der tildels paa sine steder 
var lidt sammenkittet, fremfandtes en sparsom. fauna af følgende arter: 
Pecten islandicus Müll. var ikke ganske sjelden i den typiske form 
og høide indtil 65 mm. 
Mytilus edulis Lin. var noksaa almindelig i den typiske form, men 
liden og smuldrende, dog tildels ogsaa lidt større brudstykker. 
Macoma baltica Lin. var ogsaa noksaa almindelig, som regel forma 
typica, rotundato-trigona, af længde 16 mm. Undertiden var den liden og 
tyndskallet med noget afrundet cauda. Den forekom tildels i hele, sam- 
menklappede eksemplarer. 
Mya truncata Lin. forekom i nogle faa, smaa brudstykker af smaa, 
tyndskallede eksemplarer. 
Saxicava pholadis Lin. var almindelig, tildels noget deform og gjen- 
nemboret. Hos den juvenile form viste sig fremtrædende arctica-karak- 
terer, en but front, to caudalt divergerende knuderækker og en skarpt 
fremtrædende umbonalkant. Længde indtil 24 mm. De ofte smaa, slanke 
og tyndskallede former mindede noget om de ved Grefsen m. fl. st. i 
Aker fremfundne. 
Af crustaceer forekom Balamus crenatus Brug. Darw. i forholdsvis 
stor mængde, saa den udgjorde en væsentlig del af det gruset iblandede 
skjelsmulder. Som regel var det den typiske form, ikke sjelden i hele 
eksemplarer; tildels forekom en noget porcatus-lignende varietet, ligesom 
der ogsaa fandtes enkelte repræsentanter for den af G. O. Sars beskrevne, 
noget udtrukne, længere varietet **. 
Da Øgderen falder nogenlunde i den tidligere antagne retning for 
gradienten og har sit udløb omtrent diametralt modsat dennes faldretning, 
aflagde jeg et besøg ved denne indsøs sydøstlige ende for at undersøge, 
om det skulde være mulig her at paavise et lignende fænomen, som det 
af De Geer paaviste ved sydenden af store Le”. Strandkanten var 
imidlertid saa svagt skraanende, ja næsten flad, at betingelsen for udvik- 
lingen af det nævnte fænomen var meget ugunstig; den sumpige græstorv 
afbrødes for det meste temmelig tvert mod vandkanten af en henimod 
3 dm. høi kant, og derefter fulgte videre udover en ganske lav strand 
med sumpvekster. Der fandtes rigtignok en ganske svag antydning til en 
lagunevold af en 2—3 dm. høide; men da den aarlige variation i vand- 
standens høide er betydelig større, har vistnok dette fænomen her ingen 
reel dynamisk betydning. Nu er det jo saa, at Øgderens længde ikke er 
særdeles stor, og at man derfor heller ikke kunde vente dette fænomen 
