1908. No. 2. KVARTÆR-STUDIER. 27 
ofte fast, cementagtig sammenkittet. Farven var dels graablaa, dels gul- 
graa, tildels ogsaa rustbrun. 
II. Derover en noget vekslende sandblandet ler af blaagraa farve. 
Denne ler gaar efterhaanden opad over i 
IV. Den paa stedet almindelig forekommende ler, der har en noget 
blaagraa farve eller optræder som et fint blaaler. Dette ler har allerede 
en meter over det faste fjeld sin typiske form. Heideforholdene over 
havet er ellers omtrent de samme som ved Søreng. Fossiler fandtes ret 
hyppig, og dyrene synes her at have levet meget selskabelig i kolonier, da 
leren paa sine steder er meget rig paa fossiler, men derimod paa andre 
igjen meget fattig paa fossiler eller endog tildels paa laengere strøg uden 
saadanne saavel i horisontal som vertical retning. 
Omtrent ı m. o. Glommens vandspeil fandtes her i blaagraat, tildels 
lidt gulgraat ler, og optrædende i de samme former som ved Søreng, 
følgende arter: 
Portlandia lenticula Møll. 
Arca glacialis Gray. 
Abra longicallis Sc. Særlig ber her mærkes, at man ved Lekum, 
ligesom tilfældet var ved Søreng, har en varietet for sig, som ialfald i den 
ydre form meget minder om 4. alba, hvorfor det er meget sandsynlig, at 
der virkelig foreligger en intermediær type. 
Omtrent ı m. høiere i lagrækken end findestedet for disse fossiler 
fandtes i et ler af samme udseende og beskaffenhed blandt andet en liden 
lerkjerne med paasiddende skalrest, som tydelig viste forekomsten af Arca 
pectunculoides Sc. i en ganske liden form; caudalindbugtningen var ikke 
fremtrædende, men netop af den karakteristiske mellemform, som er saa 
egen for serien var. raridentata— pectunculoides, endskjønt den hele habi- 
tus forøvrig var den pectunculoide. 
Kombinationen af Sørengprofilet og Lekumprofilet giver et ganske godt 
indblik i den kvartære stratigrafi inden Glommen-depressionen. 
Imidlertid meddeler M. Sars i sin »Beretning om en i sommeren 1861 
foretagen reise i en deel af Christianias stift for at fortsætte undersøgelsen 
af de i vor glacialformation indeholdte organiske levninger«, at »det mær- 
keligste fund ved Søringslerene var imidlertid et fragment af Yoldia arctica, 
nemlig laasdelen, som hos denne art er saa charakteristisk, at der ingen 
tvivl kan være om artsbestemmelsens rigtighed. Tilstedeværelsen af denne 
musling, hvoraf der sikkert i fremtiden vil findes specimina i de dybere 
lag, hvilke vel mest turde være at søge under Glommens speil, viser, at vort 
mergelleer dog maa betragtes som henhørende til den ældre eller egentlig 
glaciale gruppe. Jeg kan derfor ikke dele O. Torells mening, som han, 
