1908. No. 2. KVARTÆR-STUDIER. 43 
Naar man fra Slitu station reiser op til Gammeltvet, har man igrun- 
den for sig kun en variation af de samme fænomener, som vi nu har fulgt 
fra Askim station til Hentorp. Kun har man om mulig her endnu rigere 
anledning til paa nært hold at studere forskjellen mellem de to omraader 
som i det foregaaende omtalt. 
I nordøstlig retning for Høntorp lykkedes det at bestemme den marine 
grænse for den dybeste indsynkning af landpladen. Der hvor det marine 
terræn stødte til det faste gneisfjeld, var undergrunden lidt sumpet; der 
saaes ingen strandvold. Paa andre steder igjen dannedes underlaget af 
morænegrus, og her var anledningen god til at studere forholdet mellem 
de submarine afsætninger og det supramarine terræn. Her kunde grænsen 
fastsættes med meget stor nøiagtighed, med uslidt og usorteret moræne- 
grus over linjen og fint, sorteret materiale under linjen, mest sand, men 
tildels noget lerblandet. Brydningskanten traadte saa godt frem, som et 
moræneterræn med 5—10 graders stigning kan give, og bestemmelsen af 
den marine grænse i marken ligger derfor her inden + !/; m. Selve 
terrænforandringen er ogsaa meget udpræget netop ved denne linje, idet 
den marine terrasse gaar op til omkring et par meter under strandlinjen, 
ja tildels endnu lidt høiere. Thi i sydøstlig retning for Trygstad kirke 
- har man nemlig flere steder anledning til at studere et fjærelandskab, fladt 
og svagt stigende til selve strandlinjen, netop paa samme maade som vi i 
nutiden har saa god anledning til at studere dette fænomen f. eks. ved 
Stenkjær, Veblungsnes o. fl. st. Samtidig har man her i omegnen af 
Trygstad kirke ogsaa anledning til at studere stormskvulpefænomenet paa 
samme maade, som jeg allerede i det foregaaende har omtalt dette fra 
omegnen af Skulerud. Fra Skallerud til Langsrud i sydøst for kirken og 
videre mod nord forbi denne til Skrammerud er terrænforandringen meget 
ieinefaldende, med terrasselandskabets forskjellige former under linjen og 
morænelandskabets snart sterkere, snart svagere kupperede former over 
linjen. Bassinet har her tildels været nær fyldt; thi paa sine steder kan 
man her i blot et par meters, ja undtagelsesvis endog blot en meters af- 
stand under strandlinjen finde den fine, blaagraa og gulgraa ler, som man 
ellers er vant til først at finde i noget lavere niveauer som afsat paa lidt 
større dyb. Den sidste meter er, om end paa sine steder sterkt lerblandet, 
gjerne sandet og gruset, og farven skjærer gjerne mere i det brune. De 
smaa indskjærende evorsionsløb kan man i deres sidste forgreninger følge 
indtil en halv meter under grænsen. I dette saaledes ophakkede terræn 
synes Tussilago farfara Lin. at trives udmerket. 
Paa mine sommerreiser 1903 og 1904 foretog jeg her en række be- 
stemmelser af denne marine grænse, saaledes i nærheden af Høntorp, i 
