46 P. A. ØYEN. M.-N. Kl. 
farfara Lin. og fremstikkende graagul ler langs veien viser dog ogsaa her, 
at der kun fordres endel arbeide for ved fossiler at kunne bestemme ler- 
formationens plads. .Noget længere mod nord har man saa ved Vegger 
en udpræget terrasse 127 m. o. h. 
Terrasselandskabet fortsætter ogsaa om end ikke saa udpræget videre 
mod nordøst. Og i nærheden af Svikebol kom i et ca. 12 m. høit ras 
ved veien tilsyne grov, grusblandet ler eller lerblandet grus af graablaa 
farve. Her fandtes omtrent til midten af raset, eller 126 m. o. h. følgende 
fossiler: 
Mytilus edulis Lin. 
Cyprina islandica Lin. 
Macoma calcaria Chemn. 
Mya truncata Lin. 
Balanus crenatus Brug. Darw. 
Altsaa er det en forholdsvis faatallig artsrepræsentation, og heller ikke 
er individantallet særdeles rigt. Men ikke desto mindre danner dog dette 
samfund med sine typiske arter en ganske god karakteristik af forekomstens 
geologiske plads. Over den fossilførende afdeling fulgte saa en 6 m. 
mægtig sandafleiring, tildels med grus og tildels med større blokke indtil 
et par meters størrelse. I raset vokste Tussilago farfara Lin. meget frodig. 
Foran Mjervandet har man et udpræget morænelandskab, der hæver 
sig omkring 12 m. over vandet. I sydvestlig retning herfra ligger Surby, 
ca. 2!/; km. nordøst for Tomter station, paa en udpræget terrasse bestaa- 
ende af skiktet sand, der i ca. 2 m. dyb hviler paa blaaler, kun adskilt 
fra dette ved et halvanden decimeter tykt lag af grus med ertestore korn. 
Denne terrasse ved Surby er ganske svagt stigende, og det marine terræn 
afsluttes her i en høide af 181.6 m. o. h. Men over paa den anden side 
af den lille dal mod vest sees ved Sander en denuderet terrasse, der efter | 
siemaal at dømme muligens ligger en ubetydelighed høiere. 
Det vestlige omraade, omegnen af Aas, skal jeg ved denne anledning 
lade uberørt. Sommeren 1897 anstillede jeg inden denne egn endel under- 
søgelser, men dels har jeg ved et par tidligere anledninger 6” % redegjort 
for endel af de opnaaede resultater, dels berører disse væsentlig moræne- 
dannelsen, ikke saa meget de marine afsætninger, og disse igjen, for saa 
vidt de ved hin anledning kom tilsyne, tilhørte væsentlig afleiringer fra 
yngre tid end den begrænsning, som det i saa henseende blev sat for den 
foreliggende afhandling som en opgave at klargjøre. Her skal vi kun 
erindre den interessante kjendsgjerning, at Bjørlykke har fundet fossiler 
tilhørende Eidsbergafdelingen i indpressede lerlag i Aasmorænen**. Det 
sydlige omraade, Moss—Fredrikshald, skal jeg ligeledes ved denne anledning 
