52 P. A. ØYEN. M.-N. KI. 
ledsager dets affattelse, bevirker, at man heller bliver nødt til at betragte 
det endnu mere som et afrundet tal end de tidligere angivne. 
Ved en senere anledning!" sammenfatter Kjerulf hovedresultaterne 
med hensyn til Aremarksbankerne. Men hvad der her er endnu mere egnet 
til at paakalde vor opmærksomhed, er, at han ved hin anledning redegjør 
for sit standpunkt med hensyn til glacialformationen 1 tidsrummet 1858— 
187011. Med de bemærkninger om glacialformationen, som Kjerulf frem- 
kommer med et par aar senere”, afsluttes et langt og betydningsfuldt 
afsnit af vor glacialgeologis historie, helt fra vort universitets oprettelse. 
Syttiaarene af forrige aarhundrede indleder i vor glacialgeologiske 
historie en brydningstid. Det er brittiske anskuelser, der begynder at faa 
indpas, og samtidig undergaar den kvartærgeologiske forskning en betyd- 
ningsfuld forandring, men gjennem skarpe kampe, som man kanske ikke 
endnu kan sige har lagt sig. Og det kan derfor ikke undre os, at flere 
af de ældre pionerer blev staaende helt eller delvis uforstaaende lige over 
for den nye retning, eller kanske rettere de nye retninger. Men den 
senere brydningstid har været rig paa fremskridt. Den engelske, tyske og 
amerikanske forskning paa dette omraade har baaret rige frugter. Og den 
skandinaviske har vistnok taget sin del. Men det maa være en fremtids- 
forsker forbeholdt her at trække de store historiske grundlinjer. 
Aremark-bankerne. 
Det er egentlig disse fra gammel tid af forholdsvis godt kjendte skjæl- 
banker og de temmelig indgaaende undersøgelser af samme, som jeg som- 
meren 1898 sammen med min hustru foretog paa en række forskjellige 
steder, i forbindelse med bearbeidelsen af det temmelig store, medbragte 
materiale, som væsentlig har givet stødet til fremlæggelsen af denne af- 
handling. Men som jeg allerede har paapeget ved en tidligere anled- 
ning 1, blev dog mine undersøgelser dengang temmelig mangelfulde med 
hensyn til disse bankers egentlige karakter, da det nemlig først langt 
senere lykkedes mig at fremfinde fossiler, der opklarede forholdet mellem 
de øverste strandlinjeniveauer i den sydøstlige del af vort land. Og 
endnu tør jeg trygt sige, at her mange spørgsmaal endnu venter paa sin 
løsning. 
Allerede Keilhau kjendte flere af disse banker #, som han betragtede 
som »littoral-bildninger« #5, og han har til og med fra Skjældalen paa føl- 
gende maade beskrevet et meget vigtigt fænomen: »etsteds saaes ogsaa 
et leerlag flotsagtigen indleiret i skalmassen< 14%, en beskrivelse, som ogsaa 
er refereret af Sars og Kjerulflt”. De to sidstnævnte forskere beskrev 
