12 SIGVAL SCHMIDT-NIELSEN. M.-N. Kl. 
sure melk-enzymblanding i begge tilfælde koaguleredes paa omtrent lige 
lang tid, og at begge opløsninger fordøiede fibrin med praktisk talt samme 
hastighed. 
Men hvis nu denne forudsætning ikke slog til? Hvis det for eksem- 
pel skulde vise sig, at den ene af oplosningerne, f. eks. opløsning A, baade 
fordøiede fibrin kraftigere og koagulerede melken raskere end opløsning B, 
da var det jo ikke længere muligt at tro paa en identitet mellem de to 
enzymvirkninger; thi det forudsætter, at begge ikke alene fra begyndelsen 
skal være tilstede i lige udstrækning i de to prøver, men ogsaa forblive 
det, saafremt der ikke indføres stoflige forandringer, der kan virke hin- 
drende paa selve processen. (Stoflige forandringer udenfra, f. eks. tilførsel 
af nye stoffe til systemet, er uden betydning saalænge de kun indvirker 
paa enzymet.) — Men samtidig vilde der ogsaa være leveret et bevis for, 
at der i disse opløsninger maatte findes et andet melkekoagulerende enzym 
end løpe, og dette andet melkekoagulerende enzym maatte være virksomt 
ved sur reaktion. 
Efter denne plan har jeg nu anstillet en række forsøg. Før jeg gaar 
over til at omtale de derved vundne resultater, maa jeg omtale en del af 
forsøgsdetaljerne. De friske løpemaver fra spædkalv blev først grundig 
afvaskede i rindende vand, saaledes at slimhinden var fuldstændig befriet 
fra alle synlige partikler. Derefter bortskares pylorusdelen og fra fundus- 
delens folder afskrabedes kjærtelskiktet ved hjælp af et uhrglas. Dette for- 
deltes i sin ro-dobbelte mængde 5 900 saltsyre og fik henstaa paa is nat- 
ten over. Derefter fortyndedes med lige volumina vand og filtreredes. 
Den saaledes erholdte mavesaft fortyndedes med lige dele 2.5 Voig salt- 
syre og deltes i to portioner. Hovedportionen ophededes i rugekasse ved 
en temperatur fra 40—42* C. i løbet af 1 til 3 dage, medens den anden 
portion, der skulde tjene som kontrol eller sammenligningsprøve, blev for- 
varet ved 0° C. Af den opvarmede portion udtoges daglig smaaprøver, 
som efter foregaaende afkjøling neutraliseredes omhyggeligt og derefter 
undersøgtes paa sin løpeævne. Da denne var bleven tilstrækkelig liden, 
kunde de egentlige forsog anstilles. Nu blev saavel den opvarmede por- 
tion som den ved 0° C. opbevarede kontrolportion paa noiagtig den samme 
maade neutraliseret ved en særdeles omhyggelig titrering med "/19 NaOH 
med lakmus som indikator. Dele af kontrolportionen blev derefter for- 
tyndet saa meget, at de under de selvsamme forsøgsbetingelser koagu- 
lerede neutral melk paa lige lang tid som den opvarmede, siden neutrali- 
serede prøve. Paa denne maade erholdtes de oven omtalte forsøgsopløs- 
ninger Å og B, 
