1908. No. 11. DEN AKUTE POLIOMYELIT 1 NORGE. 5 
tember 1 barn, der led af mere eller mindre udtalte paralyser. Bornene 
var fra Mandal by og omliggende sogne. Der var i intet tilfælde mere 
end et barn angrebet i samme hus eller nærmeste grænd. Af de angrebne 
var 3 gutter, 11/2, 12 og %2 aar gamle, og 2 piger, 4 og 2 aar gamle. 
Sygdommen var begyndt hos friske børn med hede, rykninger, døsighed, 
tørst, sjelden brækninger. Efter et par dage gav feberen sig, og der op- 
dagedes mere eller mindre udtalte paralyser, i 3 tilfælde af den venstre 
overextremitet, i 1 tilfælde af den venstre underextremitet og i 1 tilfælde 
af venstre n. abducens. Der var i det tilfælde af paralyse af underextre- 
miteten ophævet senereflex og i begyndelsen hyperæsthesi; i armpara- 
lyserne synes sensibiliteten at være noget afstumpet. Reaktionen mod 
induktionsstrøm var liden, konstant strøm havdes ikke. Blære- og tarm- 
funktionerne var uskadte, intelligentsen ligesaa, fraseet det første febrile 
stadium. Efter nogle dages forløb synes almentilstanden at være normal. 
Lammelserne gik efterhaanden, noget forskjellig hos de forskjellige, tilbage, 
og nu er der efter vel !/, aars forløb kun lidet at spore af sygdommen. 
Hos den, hvor underextremiteten var lammet, er denne atrofisk og føres 
noget usikkert. Af de lammede overextremiteter er en ganske brav uden 
atrofi, en tilsyneladende lige stærk som før, men meget tyndere end den 
friske. I det tredie tilfælde er armen stærk i sin helhed, men med atrofi 
af m. deltoideus, som fremdeles er paretisk. Lammelsen i n. abducens 
svandt. 
Foruden disse af mig iagttagne tilfælde har jeg hørt berette om 4 
andre omtrent samtidig observerede. I et af disse var en krydset lamhed, 
af armen paa den ene side og armen paa den anden. I dette tilfælde 
skal lamheden endnu vedvare.« 
Det kan ikke ansees tvivlsomt, at der her er tale om en epidemi af 
poliomyelit, uagtet diagnosen ikke stilles. Om ætiologiske forhold oplyses 
der intet. 
Min opmærksomhed blev fæstet paa denne sygdom som et interessant 
studieobjekt i løbet af 80-aarene. Det kliniske billede var da for de ty- 
piske tilfældes vedkommende tegnet, og allerede dette var egnet til at 
vække interessen ved det lys, som denne sygdomsform kastede over læren 
om rygmarvssygdommene i sin helhed. For den opmærksomme iagttager 
maatte det ogsaa snart staa klart, at mange af de saakaldte essentielle 
barnelamheder og de akut optrædende atrofierende spinale lamheder i 
ungdomsaarene og hos voxne var en og samme sygdom, og at der ikke 
var nogen grund til at sondre dem ud fra hverandre. Ogsaa det ana- 
tomiske billede, som findes i de afløbne tilfælde, kjendtes vel, og den hele 
