6 CHR. LEEGAARD. M.-N. KI. 
lære om den akute poliomyelit dannede en del af grundlaget for den kli- 
niske opfatning af rygmarvens fysiologi. 
I denne aand doceredes ogsaa sygdommen af prof. Winge, som 
holdt forelæsninger over den i 70-aarene og demonstrerede den paa Rigs- 
hospitalet i overensstemmelse med tidens tanker. 
Der var to omstændigheder, som paa den tid i særlig grad bragte 
mig paa den tanke, at sygdommen ved given anledning burde følges med 
et vaagent gie. 
Den ene omstændighed, som var mig paafaldende, var en liden ana- 
tomisk undersegelse, som jeg gjorde i 1882. 
Af overlæge dr. Edv. Bull fik jeg i novbr. 1881 en rygmarv til 
undersøgelse. Han var tilkaldt til sygeleiet af W. Hiorth. Bull's opteg- 
nelser om tilfældet oversendte han mig samtidig, og jeg hidsætter dem her 
i uddrag, da jeg før ikke har gjort nogen brug af dem og de forekommer 
mig at fortjene at blive opbevarede. 
Edv. Bull's tilf. i uddrag. 
»Fru S., 27 aar gl., blev pludselig syg den 26 oktbr. 1881 med feber- 
symptomer, stærk sved, brækninger og rygsmerter. Ubetydelig hoste. Lidt 
efter lidt indtraadte der en svækkelse af begge ben og venstre arm. 
Den 31 oktbr. var venstre ben fuldstændig lammet, paa høire bevæ- 
gedes kun tæerne lidt, og armen var lammet paa enkelte svage bevægelser 
af haanden nær. 
I novbr. om morgenen havde hun anfald af aandenød med kvælende 
hoste og slim for brystet. Om aftenen var pulsen 120—132, blød, R. 40, 
badet i sved, lamheden uforandret. Lidt cyanotisk. Bevidsthed klar. Be- 
gyndende liggesaar i sakralregionen. 
2 novbr. P. 120—132. R. 32—40. Af og til stærkere aandenød med 
rallen og cyanose. Høire arm nu ogsaa lammet i skulderen. Aandedreet- 
tet besværet, talen afbrudt, aander kun med diafragma. Bronkit. 
Følelsen den hele tid god, urinladning i orden, ingen hudreflexer. 
Hun døde om aftenen asfyktisk med klar bevidsthed.« 
Jeg opfattede sygdommen som en Landry's lamhed, og jeg gjorde mig 
intet haab om at finde noget i denne rygmarv, — det var jo hændt de 
bedste undersøgere før. 
Rygmarven blev behandlet paa den maade, som da var almindelig, 
hærdning i kromsur kali og farvning med pikrokarmin. Fundet beskrev 
jeg dengang i korthed saaledes: 
De forreste horn er skrumpne; den graa substans fornemmelig i disse, 
men tildels ogsaa i det bagerste parti er opfyldt af talrige kjerner og rund- 
celler; karrene er stærkt udvidede, og hvad der kanske er det mest karak- 
