1908. No. 11. DEN AKUTE POLIOMYELIT I NORGE. 109 
Den første vanskelige opgave, som stillede sig, var at bedømme ma- 
terialet diagnostisk. Selvfølgelig udkrævedes der til saadan bedømmelse, 
at der forelaa sygehistorier, hvoraf der turde sluttes noget bestemt. Ifald 
sygehistorierne var mangelfulde, blev de nødvendige oplysninger søgt ind- 
hentede ved senere korrespondance med vedkommende læge. Kun rent 
enkeltvis er poliomyelittilfælde opført uden saadan sygehistorie, nemlig 
naar jeg af en eller anden grund har troet, at der ikke var grund til at 
nære tvivl om diagnosens rigtighed. Har jeg ikke følt mig forvisset her- 
om, er disse tilfælde ikke opført. 
Som naturligt er, kom et saadant stort materiale til at indeholde for- 
skjellige tilfeelde, hvor feildiagnose var indlysende. Dette har dels kunnet 
fremgaa af sygehistorien, dels kan jeg have erfaret det ved egen under- 
søgelse af den syge. Disse tilfælde er strøgne, men de er ganske faa. 
Min bestræbelse for at skaffe tilveie et i diagnostisk henseende saa 
vidt muligt sikkert materiale til videnskabelig bearbeidelse har medført, at 
mine tal ikke altid stemmer overens med de officielle, der maa opføre 
samtlige anmeldte tilfælde, selv om enkelte af dem kan være mindre sikre. 
Dog er forskjellen ikke stor. 
Det materiale, som efter denne kritiske udsondring forelaa, skulde 
altsaa indeholde et sandt udtryk for sygdommens optræden. 
Det viste sig snart, at tilfældene maatte deles i grupper. Som første 
gruppe er opført den sikre typiske poliomyelit med udgang i død eller 
blivende lamhed (svære former P. 1) samt de tilfælde, hvori lamhed ind- 
traadte, men som udgik i helbredelse (lette former P. 2). Til disse sluttede 
sig mangesteds lette sygdomsformer uden lamhed af kort varighed og med 
udgang i helbredelse, former af vexlende klinisk fremtræden, som maatte 
sættes i forbindelse med sygdommen (abortive former P. 3).  Næste 
gruppe indeholder tilfælde, hvor diagnosen cerebrospinalmeningit (csm.) af 
en eller anden grund burde opføres, hyppigst fordi det er lægens diagnose 
og jeg ikke har følt mig berettiget til at gjøre nogen forandring heri. Som 
tredie gruppe er opført de tilfælde, hvor en encefalit (enc.) synes sand- 
synlig. 
For kortheds skyld benytter jeg de anførte betegnelser P. 1, P. 2 og 
P. 3 og benævner dem svære, lette og abortive tilfælde af poliomyelit samt 
betegnelserne csm. og enc. for cerebrospinalmeningit og encefalit. Andre 
mulige sygdomsformer, der kunde blive at opføre, har jeg ikke truffet paa, 
særlig ikke tilfælde, som jeg kunde have grund til at anse som nevriter. 
P. ı indeholder som bekjendt kliniske billeder af forskjellig art. Man 
har den almindelige form med udgang i lamhed af en eller flere muskler, 
af et eller flere lemmer. Tildels kan det ofte ligne meget en akut poly- 
