146 CHR. LEEGAARD. M.-N. Kl 
lige steder. De vigtigste og bedst kjendte er epidemien i Sondre Odalen 
i 1868, sandsynligvis i Smaalenene i 1887, i Bratsberg i 1899, i Lunner i 
1903 samt i Bjugn og Fredrikshald i 1904. 
Det smittestof, der forvolder denne sygdom, lever altsaa i landet paa 
mange steder og er vistnok adskillig mere udbredt, end vi hidtil har antaget. 
Paa denne maade kan det forklares, at sygdommen i 1905 er optraadt 
paa forskjellige kanter af landet. 
I det trondhjemske har vi et udgangspunkt fra foregaaende aar i 
epidemien i Bjugn, Ytre Fosen. Det første tilfælde viste sig allerede i 
januar i Inderøen, og om Bjugn er kilden, er det ogsaa rimeligt, at smitte- 
stoffet er spredt andetsteds hen. Resultatet har ialfald været, at samtlige 
distrikter i begge Trondhjemsamter er inficerede, og at sygdommen her 
har faaet en hidtil ukjendt udbredning. 
Fra Trondhjemsamterne maa sygdommen antages at være bragt nord- 
øver, først til Østlofoten, Hadsel og Sortland og derpaa videre til en hel 
række distrikter i de tre nordligste amter. 
Medens jeg maa antage, at sygdommens udbredning i hele denne del 
af landet danner et hele, er dette ikke tilfældet med den sydlige del, den, 
som jeg har kaldt det sydlige felt. Vistnok kan endel tilfælde ogsaa her 
være opstaaet fra det store centrum i det trondhjemske, men forøvrig maa 
sygdommen her ansees som selvstændig. 
I 1904 havde vi epidemien i Hvaler, og i 1905 blomstrede sygdommen 
op i det tilgrændsende Sarpsborg, hvorfra den med lethed kan være spredt 
ud over Smaalenene. 
Ogsaa i Kristiania har vi hvert aar tilfælde, og herfra føres let syg- 
dommen ud i landdistrikterne. Det er nævnt, at import fra Kristiania i 
1905 sandsynlig skede til Spydeberg. 
Endelig har vi vistnok en selvstændig optræden i Søndre Valdres, 
da det vel neppe er tænkeligt, at disse tilfælde skulde staa i nogen 
direkte forbindelse med Lunnerepidemien i 1903 og jeg forøvrig ikke har 
kunnet finde nogen sandsynlig kilde. 
Fra Søndre Valdres kan sygdommen været overført til Hadeland og 
Land, medens den til Modum, Nes og Aal kanske er kommet andetsteds 
fra. Dog er der mange overgange fra Valdres til Hallingdal, saaledes at 
en sammenhæng er vel tænkelig. 
Tilfældene inden kystgruppen kan ikke opfattes som selvstændige, idet 
de let forklares som forplantede væsentlig fra det trondhjemske, dels og- 
saa kanske landværts fra de østlige distrikter. 
Naar sygdommen saaledes i 1905 er opstaaet paa flere forskjellige 
kanter af landet, har bredt sig ud over store dele af vort land som spredte 
