158 CHR. LEEGAARD. M.-N. Kl. 
Syge med 20 døgns mellemrum 1 gang 
» » 25 » = I » 
» » derover — 220 
Disse tal skulde repræsentere de høiest mulige tal for inkubationen. 
Med hensyn paa de høiere tal maa det bemærkes, at børneflokken kan 
være smittet efterhaanden, saaledes at her kan være en kortere inkubation, 
end det synes. 
Imidlertid fremgaar det med al ønskelig tydelighed, at et mellemrum 
af 2—3 døgn er det ubetinget hyppigste; derefter kommer 1 døgn, medens 
større tidsafstand er sjelden. 
Som man ser, stemmer inkubationens varighed efter disse to beregnings- 
maader godt overens og maa ansettes til 1—3 døgn, hyppigst 2—3. 
Dette resultat stemmer ogsaa med det af Bryhnil anførte, 1 —3 døgn, 
samt den af Wickman* opførte inkubation for Sveriges vedkommende, 
i almindelighed 1—4 døgn. 
Poliomyelitens kontagium. 
I det foregaaende har jeg fremlagt de kliniske og epidemiologiske 
kjendsgjerninger, hvorpaa vor kundskab om poliomyelitens aarsag og op- 
træden maa bygges. Der er vel ikke nu mange, som tvivler paa, at vi her 
staar overfor et kontagium med vel karakteriserede egenskaber. 
Det ligger ikke langt tilbage i tiden, at tanken paa et kontagium vilde 
være anseet fuldstændig grundløs og urimelig. Det har derfor sin inter- 
esse 1 en kort sum at se, hvorledes denne tanke i den nulevende genera- 
tions tid har trængt sig frem til klar overbevisning. 
Den første, som har benyttet ordet kontagium i forbindelse med denne 
sygdom, er A. Chr. Bull i 1868; men han anser dette ikke sand- 
synligt. 
Selv fik jeg mine tvivl i begyndelsen af ottiaarene, men vovede først 
11889 i Bergen at udtale, at poliomyelit var en infektionssygdom, og fandt 
1 Tidsskr. f. d. n. lægefor. 1906, no. 4. 
2 Om den s. k. akuta poliomyelitens upptrådande i Sverige 1905. Stockholm 1907. 
5. fi 
