72 Robert Collett. 



træffes den nordiske Meise ogsaa udenfor denne, og ihvor- 

 vel saaledes ingen af dem er synderlig strengt bunden 

 enten til den ene eller den anden Localitet, maa dog 

 Granskovene ansees som den nordiske Meises fornemste 

 Oplioldssted, ligesom Løvskovene Sumpmeisens. De Graa- 

 meiser (palnstris og horealia), der om Høsten streife om 

 i Skovene i Selskab med andre Meiser og Fuglekonger, 

 beståa liovedsagelig af den nordiske Meise, og mere og 

 mere udelukkende af denne, jo længer man kommer ind i 

 Skovene; midt inde i store og øde Skovstrækninger, f. Ex. 

 i Nordmarken, har jeg aldrig seet andet end deime Art. 



Høsten og Vinteren ere de Tider, da den oftest træf- 

 fes udenfor Granskovene. Sammen med Sumpmeiserne 

 stryge de nu om i de tilgrændsende Løvskove, men sees 

 sparsommere end disse saa nær Byen, som i Slotsparken 

 og de omkringliggende Haver. Undertiden træffes Flokke, 

 der udelukkende beståa af den nordiske Meise, men i Al- 

 mindelighed ere begge Arter saaledes blandede med hin- 

 anden, at jeg i det samme Skud har fældet et Individ af 

 hver Art, Den nordiske Meises skinnende hvide Kinder 

 ere let kj endelige i en Flok fra Sumpmeisens graaagtige; 

 dens Lokketone er skarpere, og Slutningstonen „æh" 

 mere uddragen og ligesom delt i 2 Toner; forresten er 

 begge Arters Stemme temmehg ens, ligesom jeg ingen 

 synderlig Forskjel har kuiniet opdage i deres Væsen og 

 Levemaade. 



Derimod frembyder den nordiske Meise i sin For- 

 plantning nogle, saavidt jeg hidindtil har kunnet op- 

 dage, aldeles constante Kjendemærker, hvori den skarpt 

 afviger fra Sumpmeisen, og som gjør dens Rede kjende- 

 ligt ved det første Øiekast. Begge Arter hække vel sam- 

 men i løvskovblandede Udkanter af Granskovene, men 



