112 Bobert Collett. 



• 



ganske forsvinder, naar deniio ophører at være tilstede. 

 Graukorsnæbbenes Livsbetingelse er Granfrøet; i Christi- 

 aniaegnen, hvor dette i de fleste Aar slaa til, om end i 

 forskjellig Grad, er Grankorsnæbbene i Almindeligbed 

 hyppige, men enkelte Aar kunne indtræife, da der ikke 

 findes et eneste Individ. Høsten 1862 var et ualminde- 

 ligt godt Aar for Granfrøet, og Korsnæbbene viste sig 

 under dette Aar i en usædvanlig Mængde overalt; den 

 paafølgende Høst fandtes neppe et Frø, og Korsnæbbene 

 vare ligeledes aldeles forsvundne. 



Endskjønt Grankorsnæbbene ofte hække meget almin- 

 dehgt i Omegnen, bliver Redet dog sjeldent fundet, mindre 

 paa Grund af dettes BeHggenhed midt inde i Skovene, 

 end ved den fra alle andre Fuglearter afvigende Hække- 

 tid. Denne synes oftest at indtræffe i Februar ; paa denne 

 Tid har Forstmester Hørbye fundet et Rede med friske 

 Æg i Nærheden af Gaarden Skøien i østre Aker. Af 

 disse Æg opbevares eet paa Universitetsmuseet; dette ligner 

 betydeligt Svenskens {Fr. cUoris) men har en noget 

 mere grønagtig Bundfarve, og Pletterne strøede mere 

 jevnt ud over det hele Æg. Dets Længde er 10'", Bred- 

 den l'^l^". Forresten ruger den langt ud over Sommeren; 

 den 14de Marts 1863 traf jeg flere i Parring; den 14de 

 Maj s. A. saa jeg voxne Unger, der bleve madede afFor- 

 ældrene, og skjød i Midten af Juli atter Hunner, hvori 

 fandtes Æggeblommer blot af en Ærts Størrelse. Den 

 14de Maj 1864 fandt jeg i Mærradalen i et temmelig ene- 

 staaende Grantræ et Korsnæbrede, som syntes at være 

 benyttet Aaret iforvejen. Det var tydeligt et Vinterrede, 

 over V i Diameter, rundt som et Ekornrede, og med en 

 smal Aabning paa den ene Side; det var tæt og varmt 

 bygget, udvendig af nogle faa Granpinde, og forresten 



