8 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



Som man ser, paabyder keiserne i dette brev, at modermorderen 

 Aelius Priscus skal undergives psykiatrisk observation. Det forlanges 

 bragt paa det rene, om han paa gjerningstiden led af furor (galen- 

 skab), og i tilfælde om denne sygdom havde vedvaret den hele tid fra fer 

 gjerningsøieblikket til undersegelsestiden uden at være afbrudt af mellem- 

 tider, under hvilke han har været ved sans og samling. Videre forlanges 

 oplyst, om enhver tanke om simulation kan ansees udelukket, og om man 

 maa gaa ud fra, at galenskaben fuldstændig har berøvet observanden hans 

 fornuft. 



Kan det antages, at observanden til enkelte tider har været ved sans 

 og samling, forlanges det afgjort, om han har udført sin misgjerning paa 

 en saadan tid eller medens sindssygdom forelaa. 



Som man ser, tales der i brevet om, at Aelius Priscus rimeligvis lider 

 af galenskab (furor), paa samme tid som der henvises til muligheden af, 

 at han kan ville simulere afsindighed (dementia), hvilket kan give anledning 

 til tvivl om, hvorvidt ordene furor og dementia er valgte med flid og med 

 fuld forstaaelse af deres forskjellige tekniske betydning, eller om der kun 

 foreligger et unøiagtigt ordvalg, og om der saaledes med de to ord i virkelig- 

 heden menes den selvsamme ting. Dette spørgsmaal har interesse for forstaael- 

 sen af den romerske tilregnelighedsrets historik; og vi kommer under vor 

 redegjørelse for denne nærmere ind paa dette spørgsmaal. Her skal kun 

 bemærkes, at observations-opgaven bliver adskillig mere kompliceret, hvis 

 differentialdiagnosen mellem furor og dementia kræves stillet og simula- 

 tionsspørgsmaalet afgjort under hensyn til denne distinktion. 



Men selv om. man ikke antager, at keiserne har villet stille den her- 

 omhandlede fordring, saa vil alligevel ikke de i skrivelsen reiste obser- 

 vationsspørgsmaal kunne løses uden en ganske indgaaende efterforskning 

 under medvirkning af en kyndig mand med erfaring i at behandle herhen- 

 hørende spørgsmaal. Bedst vilde naturligvis statholderen have været tjent 

 med en dygtig læge, men vi har ingen kundskab om, hvorvidt nogen saa- 

 dan har været tilkaldt. 



Nogen pligt for tutor til at lade den psykiatriske observation foretages 

 af kyndige mænd (læger eller andre) fastsatte den romerske lovgivning, 

 saavidt vides, ikke, og den keiserlige skrivelse indeholder, som det vil sees, 

 heller intet paabud i denne retning. Der var saaledes vistnok adgang 

 for rekvirenten til selv at fungere som observator. 



Statholderen optraadte i den heromhandlede sag efter keiserlig ordre 

 som observationsrekvirent, en omstændighed som har stor historisk inter- 

 esse. 



