1915- '^O. I. DEFINITION AF UDTRYKKET PSYKIATRISK OBSERVATION M. V. II 



Den judicielle observation var neppe synderlig lettere stillet. \'istnok 

 fik øvrigheden i ethvert fald i visse tilfælde foruden til fængsel (arrest) 

 ogsaa. eftersom man fik tvangsarbeidsanstalter, adgang til disse, hvilket 

 naturligvis var en fordel; men ikke desto mindre var øvrigheden utvilsomt 

 hyppig henvist til ogsaa at lade den judicielle observation foretage i det 

 private hus. 



I slutningen af det i8de og begyndelsen af det 19de aarhundrede 

 hændte det ogsaa, at amtmændene, som dengang havde paatalemvndighed, 

 foranledigede personer, der var under strafteretslig forfølgning, indlagte til 

 observation i dolhus, uagtet man savnede legal adgang dertil. 



Kravet paa, at der skulde foreligge tilfredsstillende bevis for sindssvg- 

 dom, og at sindssygeattesterne skulde være behørigt motiverede, blev saa- 

 ledes i de mindre klare tilfælde meget vanskeligt at opfs'lde, og det saa 

 meget mere som kun yderst faa norske læger var istand til at udføre en 

 ikke ganske let psykiatrisk observation. 



Angaaende den videre udvikling af den judicielle observation indtil 

 jurylovens ikrafttræden skal vi paa dette sted anføre følgende : 



\'ort gamle rettergangssystem kjendte ikke »sagkyndiges i den be- 

 tydning, hvori vor gjældende straffeproces tager dette ord ; og de opgaver, 

 som det moderne sagkyndighedsvæsen har at løse, maatte derfor dengang 

 behandles dels ved syns- og skjønsforretning', dels ved fremlæggelse af 

 dokumentbevis. 



At forrette som syns- eller skjønsmand var en almindelig borgerpligt 

 af omtrent samme omfang som vidnepligten og kunde saaledes paalægges 

 enhver, som antoges at besidde den fornødne kyndighed; men ingen kunde 

 tilpligtes at udføre faglige undersøgelser, som ikke kunde finde sted under 

 selve skjønsforretningen (og saaledes heller ikke paalægges at foretage en 

 retsmedicinsk granskning), med mindre dette paalaa ham som embedspligt. 



Dokumentbeviset var en skriftlig erklæring, som erhvervedes hos en 

 person, der antoges at besidde kyndighed i emnet; men afgivelse af saa- 

 danne erklæringer kunde heller ikke paalægges andre end dem, som 

 havde embedsmæssig pligt dertil. 



De retsmedicinske udtalelser fremkom som skriftlige erklæringer, der 

 maatte indeholde bestemte svar paa de af vedkommende jurist (i de aller- 



* Angaaende forskjellen mellem sa gk ynd i g t responsum og sk j o n under en straffesag 

 skal bemærkes- Det første er en belærelse af dommeren, som finder sted før doms- 

 afsigelsen, det andet („arbitrium" og „superarbitrium") gives derimod efter dommen og 

 er en integrerende materiel del af dennes resultat. 



