I9I5- No. I. DEFINITION AF UDTRYKKET PSYKIATRISK OBSERVATION M. V. I3 



Ifølge cirkulærer fra Indredepartementet af 4de Februar 1847 og 26de 

 September 1848 paalagdes det amtmændene at sorge for, at de praktiserende 

 læger indsendte til departementet afskrift af enhver af dem afgiven legal- 

 medicinsk erklæring hvilken ogsaa skulde være ledsaget af konklusion. Kon- 

 trollen med disse erklæringer overlodes medicinalstyrelsen. 



Praxis gjorde dog denne indsendelsespligt gjældende kun for straft'e- 

 sager; og for psykiatriske erklæringers vedkommende blev den kun meget 

 mangelfuldt praktiseret. 



Kontrollen med det retsmedicinske arbeide i straffesager var saaledes 

 mesret svag og udenfor disse saagodt som ingen. 



Vi gaar herefter over til at behandle spørgsmaalet om sindss3'gelovens 

 indflydelse paa den psykiatriske observation. 



Som vi allerede har paapeget, og som vi i den følgende del af dette 

 arbeide nærmere skal søge at godtgjøre, stillede Major sig ved udarbei- 

 delsen af sit udkast til sindssygelov en meget begrænset opgave, og inden- 

 for de af ham optrukne grænser laa ikke ordningen af den psykiatriske 

 observation. Men denne begrænsning af opgaven havde særlig for den 

 psykiatriske observation en meget uheldig virkning, idet den ikke alene 

 ikke fremmede observationens interesser, men endog lagde nye hindringer 

 i veien for disse. 



Idet nemlig sindssygeloven kun tillod sindssygeasylerne at optage be- 

 vislig sindssyge, og da man efter denne lovs ikrafttræden autoriserede 

 samtlige dolhuse som sindssygeas3'ler (sindssygeindretninger), blev den ad- 

 gang, man — ganske vist med mindre god ret — havde havt til at udfore 

 observation i sindssygeanstalt, afskaaren. 



For adgang til at indlægge personer til observation i sindss\'geas3'l satte 

 saaledes sindssygeloven en dobbelt laas, idet den for det første nægtede 

 andre end sindssyge adgang til optagelse i asylerne og for det andet for- 

 bød at forvare sindssyge sammen med forbrydere (§ 20). 



Men da laasen skulde prøves, holdt den ikke. 



Ved sindssygelovens ikrafttræden blev nemlig den nytte, som sinds- 

 sygeasylerne kunde gjøre rettergang og øvrighed, i meget væsentlig grad 

 indskrænket — for ikke at sige helt tilintetgjort, og da øvrigheden i mange 

 tilfælde heller ikke kunde henvende sig andetsteds, skabtes herved en 

 meget alvorlig situation. At skaffe observationspatienter plads udenfor asyl 

 kunde nemlig være vanskeligt nok; og interneringspladse for sindssyge 

 forbrydere kunde man aldeles ikke tilveiebringe, efterat de gamle dolhuses 



