24 



PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



Blandt diskussionsemnerne paa foreningens 2det mode i Oktober 1893 

 var opført: »Behandling af sindssyge forbrydere«, og at holde 

 det indledende foredrag var overdraget til en psykiater (Paul Winge). — 



Indlederen mente, at det foreliggende emne naturligt opløste sig i tre, 

 nemlig: 



I. Hvorledes skal vi i straffeloven formulere betingelserne for, at util- 

 regnelighed skal antages at være tilstede? 



II. Hvilke myndigheder skal afgjøre, om disse betingelser i de enkelte 

 tilfælde er opfyldte? 



III. Hvorledes skal vi behandle de lovovertrædere, der er erkjendte 

 som utilregnelige? 



Paa det første af disse spørgsmaal vilde indlederen ikke komme ind, 

 men om de to følgende fremkom han med nogle korte bemærkninger. 



Indlederens udtalelser angaaende det tredje spørgsmaal vedkommer os 

 ikke paa dette sted, men vil blive nærmece omtalte i en følgende del. Her 

 skal vi derfor blot indskrænke os til at referere hans redegjørelse for det 

 2det spørgsmaal. 



Indlederen begrænsede sit emne til ordningen af den judicielle obser- 

 vation under strafteretslige undersøgelser og fæstede sig specielt ved det 

 retspsykiatriske sagkyndighedsvæsens ufuldkommenheder. For forstaaelsen 

 af sammenhæ!ngen fandt han det dog paakrævet ogsaa at berøre den øvrige 

 retsmedicinske sagk3'ndighed. 



I tilslutning til sit foredrag fremlagde indlederen under mødet et af 

 ham udarbeidet: »Foreløbigt udkast med anmærkninger til forandring i og 

 tillæg til de gjældende regler for de retsmedicinske og retskemiske sag- 

 kyndiges tjenstgjøring under strafferetslige undersøgelser« ^, hvilket udkast 

 var formet i 21 paragrafer. De af indlederen hævdede anskuelser og det 

 fremlagte forslags grundidéer var i det væsentlige følgende: 



1) Vor straffeproceslovs aand og principper kræver i første linje en 

 betryggende organisation af den primære (det er den for retterne direkte 

 optrædende) sagkyndighed. Den efterfølgende sagkyndige kontrol (sekun- 

 dær sagkyndighed) bør ogsaa søges gjort saa effektiv som muligt, men 

 dette krav kommer først i anden linje. 



2) Der bør søges tilveiebragt enhed i den retsmedicinske bedømmelse, 

 saaledes at de retsmedicinske (og medicinsk-kemiske) tilfælde overalt i riget 

 bedømmes paa grundlag af den samme opfatning af, hvad der om det i 

 sagen omhandlede medicinske spørgsmaal paa den givne tid bør ansees 



1 Det var dog ikke tænkt som et udkast til lov eller reglement, men havde nærmest til 

 formaal i en saavidt muligt knap og koncis form at redegjøre for tankegangen i reform- 

 planen. Det er trykt som bilag til Kriminalistmødets forhandlinger. 



