4° PAUL WINGE. M.-N. KL 



som et Fag, som om muligt bør være lidt f3-ldigerei repræsenteret i 

 Kommissionen, saa at man ikke ved hver Anledning skal behøve at til- 

 kalde tilforordnede Medlemmer eller Suppleanter for kommissionsmæssig at 

 faa behandlet ps3'kiatriske Spørgsmaal. Kommissionen vil i det givne Til- 

 fælde efter den af mig foreslaaede Ansættelsesmaade kunne afgjøre en 

 psykiatrisk Sag enten samlet eller efter § 7, d Icfr. ogsaa § 6) ved de 2 

 Medlemmer, som sidder i Kommissionen som repræsenterende Psykiatrien, 

 og den behøver for disse Spørgsmaal da ikke stadig at tilkalde tilforordnede 

 Medlemmer eller Suppleanter.« 



Denne dissents angaaende kommissionens sammensætning har da ogsaa 

 visse andre konsekventser for ordningen af dens arbeidsmaade. Her skal 

 kun omtales den vigtigste. 



Majoriteten foreslog, at kommissionen, naar der forelaa spørgsmaal at 

 specialfaglig art, skulde kunne overlade den endelige behandling af sagen 

 til 2 medlemmer ( i fast og i tilforordnet), der repræsenterer vedkommende 

 fag, samt at saadan specialbehandling skal finde sted, saafremt 

 vedkommende faste sagkyndige medlem derom fremsætter 

 begjæring. 



Minoriteten Heiberg — Vogt accepterede specialbehandlingen, men vilde 

 kun have den anvendt, naar i psykiatriske sager de 2 til 2den gruppe hen- 

 hørende, eller i andre sager 2 af de til iste gruppe henhørende medlem- 

 mer forlanger det. 



Majoriteten og minoriteten Heiberg — Vogt var enige om, at komitéen 

 kun skulde udarbeide forslag til reglement, ikke til lov; og majoriteten 

 fremlagde et i 7 paragrafer opstillet udkast til reglement. Minoriteten Hei- 

 berg-Vogt afgav dissenterende forslag til samtlige disse paragrafer med 

 undtagelse af § 2 (om indberetningspligten). Heiberg forfattede motiverne 

 til disse' dissentser, hvilke med en kort begrundelse tiltraadtes af \'ogt. 



Majoriteten og minoriteten Heiberg — Vogt var enig i, at 

 komitéen ikke burde foreslaa nogen kompetencebegrænsning 

 for de primære sagkyndige, og at den heller i kke burd e fo r e- 

 slaa faste undersøgelsesstationer eller indlade sig paa en 

 nærmere behandling af spørgsmaalet om oprettelse af en 

 psykiatrisk observationsanstalt. 



Endelig var begge grupper enig om ikke at bringe i for- 

 slag organisatoriske bestemmelser om den retsmedicinske 

 kommissions funktion som primær sagkyndig; Hgesaa lidt som 



' Udhævet af Heiberg. 



