1915- ^**»'!- OBSERVATIOXSSPORGSM AALET I TIDEN 189O — I9OO. 



for nærmere overvôdîaer. Der foreligger nemlig ingen udtalelser fra lag- 

 mænd eller paatalemyndighed om, hvordan en saadan central observations- 

 anstalt vilde lade sig passe ind i vor nuværende rettergangsordning ; under 

 enhver omstændighed vilde den vistnok nedvcndiggjore en forandring af 

 strafieprocesiovens § 210. 



Uagtet det forekommer mig sandsynligt, at oprettelsen af en obser\ation5- 

 anstalt i flere henseender vilde frembyde fordele forudsat, at man kan sikre 

 sig, at dens ledelse til enhver tid er betroet en retspsykiatriker med irera- 

 ragende og almindelig anerkjendt kompetence, anser jeg dog en \-idere- 

 gaaende udredning af tiere her i betragtning kommende sporsmaal oaskehg, 

 for den besluttes oprettet. Jeg gjor dette saa meget mere, som man her 

 staar foran en ny institution, hvortil intet andet land, saavidt mig bekjendt, 

 endnu har noget tilsvarende.« 



Den departementale sagkyndighedskomités indstilling blev af Justits- 

 departementet oversendt til Hoiesteret, lagmændene og paatalemjTidighedens 

 tjenestemænd med henstillen om at meddele departementet de bemærk- 

 ninger, som de maatte finde grund til at fremkomme med i anledning af 

 komitéens forslag. Af disse autoriteter afgav alene statsadvokaten i Buske- 

 ruds lagsogn udtalelse. Han anfører bl. a., at efter hans opfatning maa 

 komitéens majoritets forslag med de af Heiberg og Vogt antydede ændrin- 

 ger være at anbefale. En ordning overensstemmende hermed synes, ud- 

 taler han videre, at ville medfore en ikke uvæsendig bedring i den nu- 

 værende tilstand, der ikke er tilfredsstillende, specielt hvad de retspsykia- 

 triske undersøgelser angaar. Men paa samme tid kan, bemærker han, den 

 nævnte ordning, forsaavidt angaar de retspsykiatriske undersøgelser, ingen- 

 lunde stilles som maalet for, hvad der med tiden bør søges opnaaet. Op- 

 rettelsen af en psykiatrisk observationsanstalt og under\isning ved denne 

 og — i større udstrækning end hidtil — ved universitetet i psykiatri sjTies 

 alene at kunne lede til. at den primære sagkyndighed — der efter vort 

 lands forhold, paa grund af de store afstande ogsaa for fremtiden maa 

 repræsenteres af et ikke lidet antal spredt boende læger — paa det nævnte 

 felt med tiden kan blive mere betrv'ggende, end den nu er eller bliver ved 

 det foreliggende forslag (bortseet fra de steder, hvor specialister i sinds- 

 sygdomme ogsaa nu uden vanskelighed kan benyttes»^. 



Allerede under udarbeidelsen af sit foreløbige udkast var Paul Wixge 

 opmærksom paa det forhold, at den mundüige rettergang blandt andet deri- 

 gjennem vanskeliggjorde ordningen af en hvilkensomhelst sekundær sag- 



^ Se cit. prp. No. 25. 



