66 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



over til dette emne, er det nødvendigt kortelig at skitsere den situation, 

 som forelaa ved de herorahandlede forhandlingers begyndelse. 



Vi har ovenfor omtalt, hvorledes administrationens illoyalitet overfor 

 sindss3'geloven efter Majors ded var dreven saavidt, at lovens vigtigste 

 bestemmelser i praxis var satte ud af kraft; og vi har ligeledes omtalt, hvor- 

 ledes ikke alene sindssygeloven var bleven ødelagt, men hvorledes den i 

 sit fald havde draget med sig ogsaa de ældre endnu gjældende be- 

 stemmelser, der dannede grundlaget for hele vor sindssygeret; og blandt 

 de vigtigste af disse bestemmelser herte de, som angik den administrative 

 observation. Fattigvæsenet fik en magt over de sindssyge, som ingensinde 

 tidligere, og for denne autoritet gjælder ingen psykiatrisk observations- 

 ret — eller overhovedet nogenslags sindss3'geret. 



Den mod sindssygeretten illoyale administration havde i forbindelse 

 med den i psykiatri gjennemgaaende ukyndige lægestand næsten overalt i 

 Norge sat sig helt ud over kravet paa en lovlig og forsvarlig administrativ 

 observation; men ialtfald i enkelte af de større byer havde dog politiet bevaret 

 en rest af den forpligtelse, som loven havde paalagt det til værn om de 

 sindssyges og samfundets gjensidige interesser. Saa var i ethvert fald til- 

 fælde i Kristiania. Her i byen respekterede politikammeret N. L. i — 17 — 7 

 og sindssygelovens § 10, og politikammerets begjæringer om psykiatrisk 

 observation og om indlæggelse af sindssyge i asyl var følgelig i formel 

 orden. Naar bortsees fra fattigvæsenets uhjemlede indblanding i økono- 

 mien, var i det hele taget alle formalia i orden. Men reelt var politiets 

 behandling af de psykiatriske observander og sindss3'ge politiarrestanter 

 meget langt fra at være tilfredsstillende. 



Den medicinske undersøgelse af politiobservationspatienterne udførtes 

 som regel enten af vedkommende b3iæge eller af politilægen, og den psy- 

 kiatriske observation, som disse læger havde leilighed til at udføre, var 

 selvfølgelig altid yderst mangelfuld — og omtrent værdiløs, naar den under- 

 søgende læge manglede ps3'kiatrisk kundskab. Den undersøgelse, som ved- 

 kommende politifuldmægtig foretog til afgjørelse af spørgsmaalet om, hvor- 

 vidt politiet i det givne tilfælde burde overtage tutelet, var visselig ogsaa 

 i mange — for ikke at sige de fleste — tilfælde mangelfuld, og politiets 

 adgang til at faa sine sindss3'ge myndlinge anbragte i sindssygeasvi var 

 paa grund af pladsmangelen i disse meget begrænset, og politiet var der- 

 for ofte nødt til at vente et eller flere døgn. 



Den allerstørste svaghed ved politiets udøvelse af sine sindss3^gerets- 

 lige funktioner var dog en ligefrem følge af dets fuldstændige mangel paa 

 lokaler, der var nogenlunde skikkede som midlertidigt opholdssted for de 



