68 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



For at faa en bedring i det heromhandlede forhold indsendte politi- 

 lægen under lode Januar 1894 til politimesteren i Kristiania en forestil- 

 ling bilagt med et exemplar af kriminalistmødets forhandlinger i Oktober 

 1893 samt det ovenomtalte i dette møde fremlagte foreløbige udkast til 

 ordning af det retsmedicinske sagkyndighedsvæsen. Han fremhævede i 

 denne forestilling særligt, at den foreslaaede observationsanstalt ogsaa var 

 planlagt som en politianstalt, der skulde kunne optage saavel politi- 

 observationspatienter som sindssyge politiarrestanter. Naar denne an- 

 s alt var traadt i virksomhed, skulde politiarresterne eller distriktsfængslets 

 celler ikke længer benyttes til anbringelse af de heromhandlede pati- 

 enter. 



Politilægens skrivelse blev af politikammeret oversendt Kristiania magi- 

 strat og bragt i forbindelse med en dengang verserende sag angaaende 

 udvidede lokaler for politikammeret. I denne sag druknede skrivelsen uden 

 at have ledet til nogensomhelst forbedring af lokalerne. 



Det var imidlertid, som bemærket, ikke blot bedre lokaler, politiet 

 trængte, men fremforalt mere betryggende bestemmelser om den politimæssige 

 behandling af sindssyge og formentlige sindssyge, og denne høist paa- 

 krævede reform lod sig gjennemføre uafhængig af løsningen af spergsmaalet 

 om, hvorledes man skulde indrette sig med nye lokaler, og alene ved en 

 ordre fra politimesteren. 



Politilægen foreslog, at samtlige politiobservationspatienter og sinds- 

 syge politiarrestanter skulde bringes til politikammerets hovedstation og af 

 politilægen observeres enten i denne stations politiarrest eller i en celle i 

 fængselsbygningen. 



Ved en saadan ordning vilde man efter politilægens mening vinde be- 

 tydelige fordele. For det første vilde alle de administrative observationer 

 efter Kristiania politikammers begjæring blive udførte af den præsumptivt 

 sagkyndige politilæge ; for det andet vilde man faa en mere ensartet og 

 betryggende afgjørelse af spørgsmaalet om, hvorvidt politiet i det givne 

 tilfælde burde overtage tutelet, samt bedre indsamling af de oplysninger, politi- 

 lægen trængte til sin observation; for det tredje vilde det være muligt i 

 hovedstationens politiarrest at faa nogle af de bedste (eller rettere mindst 

 slette) celler forbeholdte for de heromhandlede patienter, og disse celler 

 kunde holdes rene og frie for utøi. Endelig for det fjerde var det lettere 

 at træffe en ordning med vagthold og bespisning, naar patienterne var 

 samlede paa hovedstationen. 



Politilægen indsaa naturligvis, at det i bedste tilfælde vilde gaa flere 

 aar, forinden man kunde faa indrettet en observationsanstalt, og at det 

 vilde have sine betænkeligheder at leie lokaler udenfor politistationen til 



