rjQ PAUL WINGE. ' M.-N. Kl. 



Angaaende komitémedlemmerne Halds, Holms, Holmboes og Bent- 

 zens motiver til sin forandrede holdning til det her behandlede spørgs- 

 maal har man nogle yderligere oplysninger i deres udtalelser under en 

 diskussion i Det norske medicinske selskabs meder den 12te og 26de Marts 

 1902^; og før vi gaar videre i vor fremstilling, skal vi referere et uddrag 

 af disse. 



Hald udtalte ifølge referatet blandt andet følgende: »— — — Hans 

 grunde var, at han ikke var enig i dr. Winges fortolkning af sindssygelov 

 og fattiglov. Sindssygelovens § 10 giver ubestridelig politiet adgang og 

 ret til at indlægge sindssyge paa sindssygeasyl, men efter denne paragraf 

 havde politiet ingen adgang til at holde en person i arrest eller inde- 

 spærret i en anstalt for at undersøge- om en person er sindssyg. 



Winges fortolkning af fattigvæsenets forhold var ligeledes urigtig. 

 Den gamle lov af 1863 nævnte i § 1 de vanvittige for sig ligesom flere 

 andre grupper, fattigvæsenet skulde tage sig af. Den nye lov af 1900 

 siger i § i, at enhver som savner midler til livsophold eller til kur og 

 pleie i sygdomstilfælde o. s. v. skulde fattigvæsenet tage sig af, og lovens 

 §43 bestemte denne hjælp foruden paa anden maade ogsaa ved indlæggelse 

 i sygehus. Sindssyge og asyl var vistnok ikke nævnt i loven, men deraf 

 at slutte, at de sindssyge ikke var tænkt paa, \ar urigdgt helt igjennem. 

 De sindssyge var at betragte som andre syge. 



Naar en af fattigvæsenet understøttet blev sindssyg, skulde da om- 

 sorgen for ham gaa over til politiet fra fattigvæsenet for at faa ham paa 

 asyl? Det var urimeligt. Underligt vilde det ogsaa være, om den nye 

 fattiglov havde forandret forholdet for de sindssyge, og at dette da ikke 

 havde faaet en bestemt ordning i bestemtere lovform end sindss3'gelovens 

 eller ny administrativ bestemmelse; thi nu gaar det som efter den gamle lov. 



Han delte ikke Winges anskuelse om politiets ret og magt over de 

 sindssyge og mente, at jo mindre befatning politiet havde med dem, desto 

 bedre. Han kunde ikke tro andet, end at den, som havde forsørgelses- 

 pligten, tillige maatte have rettigheder som saadan og være tutel, som 

 Winge kalder det(!). Den nye lattiglov gjør jo fattigvæsenet til forsørger 

 for endnu flere syge end før og der maa da være rettigheden med til at 

 sige : saa og saa skal det være, ellers faar han hjælpe sig selv. Han 

 mente, at saalænge en person ikke er erklæret sindssyg, maatte han 



1 Diskussionen blev indledet af Paul Winge med et foredrag „Om sindssygeasylernes og 

 sygehusenes stilling til sindssj'gepleien" (trykt i Norsk Mag. f. Lægev. R. 4, B. 17 

 (190.-2) s. 433). 



Diskussionen er trj-kt i Det medicinske selskabs Forhandlinger for 1902 s. 40 f. og 

 s. 44 f. 



- Udhævet af Hald. 



