90 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



iblandt ogsaa retten til at rekvirere psykiatrisk observation, hvilken ret i 

 tilfælde skulde benyttes saaledes, at observationen bliver at udføre paa de 

 kommunale sygehuse af en eller flere af disses læger. 



Under 21de April d. a. har Kristiania fattigkommission sendt Kristiania 

 politikammer en skrivelse, hvori meddeles, at man ^-nu har truffet en ord- 

 ning med Kristiania almindelige sygehuse«, hvorefter formentlig sindssyge 

 kan modtages til forpleining, »indtil de enten kan indlægges i as}'! eller 

 overlades til sin egen forsorg«. 



Paa forespørgsel til herr direktøren for Kristiania bys fattigvæsen samt 

 til direktøren for Kristiania kommunale sygehuse, har jeg fa aet det svar, 

 at det er skrivelsens forudsætning, at politiets be fatning 

 med de indlagte er ophørt \-ed indlæggelsen i sygehuset, og 

 at den psykiatriske observation i tilfælde skal udføres i 

 sygehuseneogafdisseslæger'. 



I tvende skrivelser, daterede 22de Juni d. a. fra Kristiania fattig- 

 kommission til Kristiania politikammer meddeler førstnævnte under hen- 

 visning til den ovennævnte skrivelse af 21de April d. a., at fattigkom- 

 missionen anser de med to fattige sindssyges »bevogtning og forpleining i 

 politiarresten« forbundne udgifter fattigvæsenet uvedkommende, idet der til 

 begrundelse af denne mening anføres, at der, saafremt vedkommende 

 »fandtes fattigvæsenet hjemfalden som hjælpeløs«, var anledning til at faa 

 ham »indlagt i Byens sygehus«. 



En ordning som den, der gjennem de ovenomtalte forfeininger søges 

 istandbragt, vil efter min opfatning være i strid med N. L. i — 17 — 7 og 

 sindssygelovens § 10; og naar den nye fattiglov af 19de Mai 1900 fra 

 førstkommende iste Januar træder i kraft, vil der formentlig heller ikke i 

 fattiglovgivningen (eller nogen anden lov) findes nogen bestemmelse, der 

 kan paaberaabes til støtte for en saadan ordning. 



Naar jeg som sindssygelæge finder det at være min pligt indtræn- 

 gende at udtale mig imod en ordning som den foreslaaede, da er det 

 imidlertid ikke i første linje formelle juridiske grunde, som bevæger mig 

 hertil. 



Min grund er først og fremst min overbevisning om, at gjennem- 

 førelsen af en saadan ordning nødvendigvis vil medføre, at de sindssyges 

 kaar i væsentlig grad forværres, samtidigt med at samfundets sikkerhed i 

 utilbørlig grad sættes i fare. 



Da jeg allerede flere gange offentligt har udtalt mig om denne sag, 

 finder jeg det ikke nødvendigt i denne skrivelse udførligt at paavise de 



' Udhævet her. 



