I9I5- ^lo- I- OBS ER VATIOXâSPeRGSMAALETI TIDEN 1890— 1900. 97 



nogen vilde faldt paa at begjære politiets bistand eller paakalde dets »tutor- 

 pligt«. \'istnok fandt politilægen for sit vedkommende kun, at der var 

 >overveiende sandsynlighed« for, at manden var sindssyg, og da han til- 

 lige af grunde, som jeg ikke skal tillade mig at bedomme. befragtede, at 

 personen var > farlig*, vilde han have ham i politiarresten under extravagt 

 for at observere ham antagelig et par dage. Det var dette politiet ikke 

 vilde gaa ind paa, idet man under de foreliggende omstændigheder fandt 

 det altfor urimeligt, at personen, forudsat at han var vitterlig sindssyg, 

 skulde interneres i politiarresten alene for at man kunde faa en udtalelse 

 fra politilægen om, hvorvidt han ogsaa var 'farlig«. Manden havde ingen 

 farlige handlinger begaaet eller truet med og for ham var det aabenbart 

 bedst strax at komme i pleie og ikke i arrest. For samfundets tarv var 

 det heller ikke nødvendigt at holde manden i arresten, da sporgsmaalet om 

 hans eventuelle ufarlighed* naturligvis meget bedre kunde afgjeres under 

 hans behandling paa sindssygeasylet end under hans hensidden i arresten. 

 En administrativ autoritet, som ikke selv er sagkyndig, tilsidesætter ikke 

 gjerne en sagk\-ndig udtalelse og det medgives villig, at den sagkyndige 

 maa have den tid, han behøver, for at al'give sit skjcn. Men en hvilken- 

 somhelst sagkyndig maa dog finde sig i, at den administrative autoritet, 

 der skal handle i sagen, sætter hans skjon tilside og i tilfælde erhverver 

 andet sagkxndigt skjen, naar det første skjøn ikke findes at stemme med 

 almindelig sund fornuft. Dette er det, som her er skeet, og det har intet 

 at gjøre med aJle de principielle spørgsmaal, som politilægen har fundet 

 det paakrævet her upaakaldet at debattere. Et tilfælde som det nu for 

 første gang her indtrufne vil vistnok høre til sjeldenhederne. Skulde det 

 oftere hænde, at politilægen i et saa klart tilfælde fordrer en patient indsat 

 i arrest til observation under extravagt. turde det nærmest maatte opfattes 

 som ensbetydende med, at han anser det uomgjængelig nødvendigt altid 

 at have antagelig sindssyge personer til observation i arresten, en ordning, 

 som neppe vil vinde bifald noget sted. 



Forsaavidt det sees, at den læge. man tilkaldte, da po'itilægen ikke 

 fandt at kunne afgive nogen endelig erklæring, var assistentlægen ved 

 Kristiania bys sindssygeasyl, bemærkes, at han ikke tilkaldtes i denne sin 

 egenskab men som jourhavende reserve-politilæge. Kommunen lønner 

 nemlig to læger for altid at staa til politiets disposition, nat som dag, naar 

 bylæger eller politilæge ikke er at trætfe, eller man af andre grunde har 

 brug for dem. Og denne gang var det, som sagt, dr. Dahles jour. Det 

 indrømmes dog, at det ved denne anledning vilde have været det heldigste 

 at tilkalde den anden reservelæge, for at sindssygeerklæring i tilfælde 

 kunde have foreligget fra en asylet udenforstaaende læge. Vistnok maatte 

 Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-X. KL 1015 No. i. 7 



