1915- No. I. ADMINISTRATIV OBSERV. OG FORHOLD TIL DEN JUDICIELLE. 121 



ved. I sygehuset henligger observanden — aldeles som i et privat hus — 

 paa tutors ansvar, og sygehuset har ingen anden rettighed eller pligt over- 

 tor observanden end husvertens. S\'gepleien, dens personale og mate- 

 riale er, forsaavidt angaar observanden, stillet til observators raadighed, 

 og betalingssporgsmaalet er en sag mellem den okonomisk ansvarlige og 

 sygehuset. 



En psykiatrisk klinik staar i den heromhandlede henseende i ganske 

 samme retsstilling som et almindeligt sygehus. 



\'i har ovenfor omtalt, at tutor har ret til at afbryde observationen, 

 dog saaledes at observator kan skride ind og hindre en eieblikkelig af- 

 brydelse ved at indanke tutelet for autoritativ værge. Da observator er 

 den tutors tillidsmand, som har tilkaldt ham, og han ved selve antagelsen 

 af observationen har anerkjendt denne som rette værge, maa der selv- 

 følgelig foreligge meget stærke grunde for observator, forinden han gaar 

 til et skridt, som tilkjendegiver ophor af tillidsforholdet mellem ham og den 

 private tutor. Men sagen kan ligge saaledes an, at en undladelse af at be- 

 nN'tte sin ret til observandens beskyttelse vilde være en alvorlig pligt- 

 forsømmelse af observator. Har observanden selvmordstrang, som vil gjore 

 faren for hans liv overhængende, dersom observationen fortidligt afbrydes, 

 eller har observator hos observanden forefundet symptomer, som gjør det 

 sandsynligt, at der, hvis observanden erklæres sindssyg, vil blive udstedt 

 farlighedserklæring mod ham, da maa observator gjore den private tutor 

 indtrængende forestillinger for at hindre afbrydelse, og hvis disse er frugtes- 

 løse, henvende sig til autoritativ værge. 



Det maa da bero paa den autoritative tutors bestemmelse, om obser- 

 vationen skal fortsættes, og i tilfælde om det skal ske ved samme observa- 

 tor eller efter tilkaldelse af en eller tiere nye. 



Enhver læge har ret til at modtage eller afslaa tutors observations- 

 begjæring, og afgjørelsen af sporgsmaalet om, hvorledes han i det givne 

 tilfælde skal stille sig, vil afhænge af forskjellige omstændigheder. 



Lægen har naturligvis den almindelige moralske pligt til at komme 

 den lidende til hjælp, og han kan saaledes ikke efter det rene forgodt- 

 befindende afslaa at yde hjælp, naar han finder, at pligten hertil i det 

 givne tilfælde særlig paaligger ham. Men forat han skal kunne paatage 

 sig observationen, maa dog visse betingelser ufravigelig kræves opfyldte. 



For det forste maa han have paa det rene, at den, der rekvirerer 

 observationen, er rette tutor, samt at der ikke foreligger omstændigheder, 

 som i det givne tilfælde g;jor denne inhabil. For det andet maa han være 

 overbevist om, at de oplysninger, tutor fremlægger, er sande og i og for 



