1915- ^^'O- I- ADMINISTRATIV OBSERV. OG FORHOLD TIL DEN JUDICIELLE. I29 



Og i et saadant regulativ maa der kunne opstilles krav, som ikke strider 

 mod denne eller anden lov, hvilket ikke kan siges om de autoriserede 

 formler. Men ogsaa hvor det g^jælder anbringelse i privat forpleining, fore- 

 kommer det os ikke tvilsomt, at saadanne formler ved kgl. resolution maa 

 kunne fastsættes og kræves benyttede. Finder derfor vedkommende læge, 

 at den sindssyge tiltrænger asylbehandling, er han pligtig til at benvtte 

 formel Xo. i, hvis ikke, No. 3^. 



Formel No. 2 interesserer os ikke i denne sammenhæng, da den kun 

 angaar personer, for hvilke der allerede fra tidligere tid foreligger retsgyldig 

 sindss3'geattest. 



Hermed er intet udtalt angaaende den sindssygeretslige virkning af, at 

 en administrativ sindss3-geattest ikke er udfærdiget overensstemmende med 

 formel No. i eller 3, uden forsaavidt den angaar anbringelse i asvl eller 

 privat forpleining; og selv for disse tilfældes vedkommende er sagen neppe 

 helt klar, idet det — efter hvad vi paa forespørgsel har erfaret — ikke 

 har været centraladministrationens mening at forlange, at sindssygeattesten, 

 for overhovedet at kunne benyttes ved anbringelse af en sindssyg, skal 

 være absolut overensstemmende med en af disse formler. Tvertimod har 

 man ment, at smaa unøiagtigheder i udtrykkene, som ikke forandrer 

 attestens indhold eller mening, ikke eo ipso skal gjøre den ugyldig. Til 

 denne sag kommer vi nærmere tilbage under gjennemgaaelsen af sindssyge- 

 lovens § 9. 



Man maa da kunne gaa ud fra, at paabudet om, at sygdomsbeskrivel- 

 sen skal være udfærdiget efter et af departementet fastsat schema, heller 

 ikke er at opfatte anderledes end som en ordensregel, hvis forsømmelse — 

 naar den psykiatriske redegjørelse iovrigt er f\'ldestgjørende — ikke skal 

 bevirke sindssygeattestens ugyldighed; men herom mere senere. 



Som allerede bemærket vil ingen af formlerne kunne benyttes som 

 konklusion paa psykiatriske erklæringer, der i ægteskabssager afgives til 

 tutor, og det af den simple grund, at ingen af dem vil indeholde svar paa 

 det, hvorom der i disse sager spørges. Naar resolutionen af 22de Januar 

 1910 foreskriver benyttelsen af formel No. 3 for sindssygeattester, »som 

 udstedes av autoriseret læge i andet øiemed end indlæggelse paa asyl«, kan 

 den saaledes ikke have havt ægteskabssager for øie. 



For de heromhandlede erklæringers vedkommende har vi aldrig faaet 

 nogen autoriseret konklusionsformel, og observator staar derfor her mere 

 frit, idet han kun bindes af kravet paa, at konklusionen skal have doms- 



' Denne formel vil neppe kunne komme til anvendelse i noget andet tilfælde. 

 Vid.-Selsk. Skr. I. M.-N. Kl. 1915. No. i. 9 



