1915- No. I. ADMINISTRATIV OBSERV. OG FORHOLD TIL DEN JUDICIELLE. I37 



\"i skal afslutte dette afsnit med en kort redegjørelse for spørgsmaalet 

 om observators juridiske og medicinske habilitet samt om hans juridiske 

 ans\"ar. 



Den administrative observationsret er grundlagt paa et samarbeide 

 mellem tutor og observator, og heraf følger ligefrem, at samme person 

 ikke kan være baade tutor og observator. Er vedkommende tutor læge, 

 kan han ikke paatage sig observation af vedkommende observand, idet 

 hans pligt som tutor gaar foran hans ret og pligt som observator. Denne 

 sætning vil formodentlig ikke mode modsigelse; men vi mener, at erkjen- 

 delsen af dens rigtighed ikke er nok. idet vi hævder følgende opfatning: 

 Er vedkommende læge i saa nær slægt med observanden, at der er mulig- 

 hed for, at han i fremtiden vil blive dennes tutor, bør han ikke paatage 

 sig observationen, selv om han ingensomhelst personlig fordel vil kunne 

 opnaa ved dens udfald i den ene eller anden retning. En læge kan selv- 

 folgelig som enhver anden blive nødt til at optræde som tutor for en sinds- 

 syg, og da kan han ogsaa som eventuel tutor blive tvungen til at udstede 

 observationsrekvisition, men vi finder det lidet heldigt, at en læge be- 

 skikkes som værge for en sindssyg eller formentlig sindssyg slægtning. 

 Ja vi gaar endnu videre, idet vi mener, at en læge — navnlig en prak- 

 tiserende sindssygelæge — aldrig bør beskikkes som værge for en sinds- 

 syg eller formentlig sindssyg. Herved kan nemlig opstaa pligtkollisioner, 

 som ikke blot er til skade for vedkommende læge, men som ogsaa kan 

 faa uheldige tjernvirkninger for den hele sindssygepleie. 



Det er en bedrøvelig kjendsgjerning, at vore psykiatriske observatorer 

 ofte maa arbeide sammen med uskikkede værger ; men det er et endnu langt 

 værre forhold, at et ikke ganske ringe antal læger i utrængsmaal paatager 

 sig psykiatriske observationer, som de burde forstaa at de mangler for- 

 nøden kyndighed til at greie; og man kan desværre ikke vente dette onde 

 hævet i løbet af kort tid, efterat man i mere end et halvt aarhundrede har 

 forsømt at træffe effektive forholdsregler for at hemme det. 



Imidlertid er forholdene ogsaa i den heromhandlede henseende i lobet 

 af de senere aar betvdelig bedret ; og vi kan derfor slutte os til den de- 

 partementale komité af 22de Januar 1910, naar den udtaler: 



»Retten til at utstede sindssykeattest indgaar hos os som en del av 

 lægens jus practicandi, og saaledes som forholdene hos os ligger an kan 

 dette ikke være anderledes. 



De store avstande og den spredte befolkning gjor det selv med vort 

 store antal læger ikke sjelden vanskelig hurtig nok at skafle hjælp i paa- 

 kommende tilfælde av sindssygdom, og skulde man alene være henvist til 



