1915-^0.1. ADMIXISTRATTV' OBSERV. OG FORHOLD TIL DEX JUDiaELLE. I4I 



grænser, og medens den i dette arbeides iste del omtalte sammengliden 

 af tutelfiinktioner og Iæge\-irksomhed holdt paa at nærme sig til sin af- 

 slutning ved Justitsdepartementets cirkulære af lode November 1891. 

 bragtes ogsaa amtmændenes stilling til sindssygepleien i uføre. 



Amtmændene steg ned fra sin plads som overø\Tighed for at øve 

 tutelmj-ndighed allerede i underinstantsen, og denne sel\-paalagte degrada- 

 tion blev stadfæstet ved loven af 27de Juni 1891. Vistnok var denne lov 

 drevet igjennem af ganske andre hensjTi end det at omregulere tutel- 

 instantseme, og vistnok er det øiensynligt, at lovgiverne ikke har havt 

 begreb om. at loven vilde komme til at øve nogen virkning i den 

 heromhandlede henseende, men som nu loven engang er bleven, kan den 

 tvinge amtmanden — i ethvert fald i landdistrikterne — til at gribe ind 

 allerede i første tutelinstants. noget som dog ikke medfører den konse- 

 kvents, at den stedlige politiembedsmand fritages for sin ret og pligt til at 

 udøve autoritativ tutelm\Tidighed, hvor dette findes paakrævet. 



Til denne sag kommer vi fore\Tigt nærmere tilbage under gjennem- 

 gaaelsen af den heromhandlede lov. 



Med tutelordningens misligholdelse fulgte den administrative obser\a- 

 tions ødelæggelse, og denne gik : stærk grad udover den af autoritativ 

 tutor begjærede. Det tab, sar-: .- :r: led ved svækkeben af en af de \ng- 

 tigste garantier for opretholct ;rr 1: orden og sikkeriied, var i virkelig- 

 heden et overmaade betænkeligt Men imder smaa og gjennemsigtige for- 

 hold er faren ved dette tab mindre iøinespringende og mindre over- 

 hængende end under større og mere sammensatte; og ved midten av for- 

 rige aarhundrede var forholdene overalt i Norge (baade paa landet og i 

 byerne) smaa og gjennemsigtige og som følge heraf i sindssygeretslig 

 henseende overmaade naive. 



Ikke desto mindre vilde utvilsomt den sindssjgeretslige tutelordnings 

 misUgholdelse have kostet samfimdet langt d\Tere lærepenge end de, dette 

 maatte betale, hvis man ikke udenom loven havde skaffet sig en afløbs- 

 rende. Det var hensynet til rettergangens tar\-, som havde foranlediget 

 departementet til stik imod lovens bestemmelser at aabne overøvrigheden 

 adgang til at forlange psykiatrisk observation udført i nogle av vore sinds- 

 svgeasvler. og denne adgang var saaledes oprindelig given som en til- 

 ladelse til under retssager at udiøre observation i de sindssygeasyler, som 

 departementet havde bemyndiget hertil — altsaa nærmest en slags judiciel 

 observation. Amtmændene havde dengang paatalemyndighed i justitssager, 

 og det var vel egenthg som indehavere af denne myndighed, de havde 

 faaet den heromhandlede rettighed; den stillede betingelse, at observanden 

 skulde have 'begaaet forseelse«, hænger vel ogsaa sammen hermed. Men 



