15° 



PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



Naar der reises spergsmaal om, hvorvidt en person er sindssyg og 

 som saadan farlig for den offentlige sikkerhed, kommer der til anvendelse 

 visse særlige bestemmelser angaaende politiets ret og pligt til at begjaere 

 administrativ observation saavel til udstedelse som til ophævelse af farlig- 

 hedserklæring, og i nær sammenhæng hermed staar ogsaa visse andre 

 bestemmelser angaaende politiets befatning med de farlige sindssyge. Vi 

 skal nu gaa over til omtalen af denne sag. 



I de ved den kgl. resolution af 7de November 1908 fastsatte regler 

 for forvaringen af farlige sindssyge er der givet nærmere bestemmelser 

 angaaende de tilfælde, i hvilke farlighedserklæring skal indhentes, og for 

 samtlige disse bestemmelser skal vi gjøre nærmere rede under vor gjennem- 

 gaaelse af sindssygelovens § 10. Her skal kun fremhæves, at suspen- 

 sionen af det private tutel, forsaavidt angaar forvaringen, 

 indtræder i det øieblik, da den autoritative tutor reiser 

 spørgsmaal om an g j ældendes farlighed. 



Administrativt kan farlighedsspørgsmaalet reises samtidigt med spergs- 

 maalet om, hvorvidt angjældende er sindssyg, og løses i og med dette, 

 hvilken fremgangsmaade vel endog er den almindeligste; men det kan 

 ogsaa reises mod en person, om hvem det er bragt paa det rene, at han 

 er sindssyg, i hvilket tilfælde altsaa sindssygespørgsmaalet ikke bliver ind- 

 draget under observationen. 



Som vi senere skal høre, kan farlighedsspørgsmaalet i visse tilfælde 

 reises administrativt uden rekvisition af autoritativ tutor, ligesom spørgs- 

 maalet om udstedelse af farlighedserklæring ogsaa kan reises under judiciel 

 observation ; men disse tilfælde vedkommer os ikke i den heromhandlede 

 sammenhæng. 



De ved den kgl. resol. af 7de November 1908 fastsatte regler paa- 

 lægger politiet at have indseende med, at en farlighedserklæring ikke for- 

 bliver gyldig i længere tid end paakrævet. § 5 i disse regler er nemlig 

 saalydende: 



»Farlighetserklæringen er gyldig, indtil den ifølge 

 nedenstaaende regler er ophævet. 



Spørsmaalet om saadan ophævelse blir av politiet paa 

 den sindssykes hjemsted at forelægge en av de i § 3 nævnte 

 sakkyndige til avgjørelse, saasnart omstændigheter er kom- 

 met til dettes kundskap, som san dsy nliggjør, at der er ind- 

 traadt forandringer hos den syke, der gjør, at han ikke 

 lænser bør ansees som farlig. 



