1915- ^*0. I. ADMINISTRATIVOBSERV. OG FORHOLD TIL DEN JUDICIELLE. I5I 



Uttalelse om hvorvidt saa er tilfælde blir av hjemstedets 

 politi h\-ert aar at indhente hos den læge, som har tilsyn 

 med vedkommende.« 



Ophæves sindss3-geatte5ten, bortfalder farlighedserklæringen af sig selv. 



De oplysninger, som politiet maa have tilveiebragt, fer det reiser 

 sporgsmaal om udstedelse af farlighedserklæring, er væsentlig af samme 

 art som de, der maa foreligge, naar det begjærer administrativ observation 

 alene til afgjorelse af spørgsmaalet om, hvorvidt der bor udstedes sinds- 

 S3'geattest, og det opl3'sningsstof, som begrunder begjæring af observation 

 til ophævelse af farlighedserklæring, er heller ikke af væsentlig anden be- 

 skaffenhed end det, som maa være indsamlet, naar politiet begjærer ob- 

 servation til ophævelse af sindss3'geattest. Ikke desto mindre maa den 

 autoritative tutor holde sig skarpt for oie, at farlighedserklæringens vidtræk- 

 kende betydenhed gjor det særlig nødvendigt at vise stor agtpaagivenhed, 

 naar der spørges om udstedelse af en saadan. 



De oplysninger, politiet ved sine undersøgelser har fremskaffet, maa 

 foreligge i politirapporter, der indeholder de fremkomne forklaringer, som 

 maa være oplæste for og vedtagne af den forklarende; og disse rapporter 

 maa af politiet bevares og journaliseres som andre vigtige dokumenter. 

 Under større forhold maa politiet desuden føre de fornødne registre. 



Xaar politirapporterne er udfærdigede, forelægges disse for observator. 



Begge de ovenciterede ordrer af 29de Januar 1894 og 24de August 

 1 90 1 fra politimesteren i Kristiania tillader, at de indhentede oplysninger 

 forelægges for observator (politilægen i »underhaanden eller skriftlig«. Denne 

 underhaandens forelæggelse af oplysninger anser vi for betænkelig og 

 finder det derfor rigtigst, at observator altid benN'tter sin utvilsomme ret 

 til kun at benytte skriftlige oplysninger. 



Vi skal her indskyde nogle bemærkninger angaaende spørgsmaalet om 

 politiøvrighedens adgang til at vælge observator. 



De offentlige lægeforretninger bør som regel udføres af embeds- 

 lægerne eller, hvor der for visse arter af medicinske forretninger er ansat 

 særskilte specialfagk3-ndige læger, af disse. 1 henhold hertil skulde de 

 heromhandlede forretninger udføres af embedslægerne, hvor der ikke af 

 departementet er ansat særskilte politilæger, hvilket fortiden kun er tilfælde 

 i Kristiania og Bergen; og det ligger formentlig i sagens natur, at de her- 

 nævnte læger bør foretrækkes som observatorer, naar der ikke foreligger 

 en eller anden rimelig grund til at vælge en anden. Men nogen pligt for 

 politiet til at henvende sig til en af disse læger kan neppe udledes af de 

 hos os gjældende love eller administrative anordninger; og udenfor Kri- 



