174 



PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



denne lov har indtaget bestemmelser svarende til strpl. § 210. Endelig 

 bestemmer lov af 6te Juni 1896 om behandling af forsømte børn § 14, at 

 værgeraadet kan foretage undersøgelseshandlinger, samt at de i straffeproces- 

 loven for domstolene givne regler derved kommer til anvendelse. 



Det var straffeprocessuelle reformkrav, som fremtvang indførelsen af 

 et sagkyndighedsvæsen og, i og med dette, af en virkelig moderne judiciel 

 observation; og blandt de sager, der giver anledning til tilkaldelse af sag- 

 kyndig, har straffesagerne den hele tid udgjort, og udgjør fremdeles, det 

 langt overveiende flertal. Det er ogsaa straffesagernes behandling, som 

 har grundlagt den for de sagkyndiges virksomhed gjældende praxis, og 

 særlig de retsmedicinske sagkyndige har bidraget adskilligt til udformningen 

 af denne. 



Vi finder det derfor hensigtsmæssigt at begynde vor fremstilling af 

 den judicielle observation med en redegjørelse for dens virksomhed under 

 offentlig og privat straffesag og til slutning omtale de, forøvrigt lidet be- 

 tydelige, afvigelser, der kommer i betragtning under en judiciel observation 

 udenfor straffesag. 



Vi finder det imidlertid paakrævet, før vi gaar over til denne vor 

 fremstilling, at give en begrebsmæssig definition af det tekniske udtryk 

 »sagkyndig«, saaledes som dette er anvendt i straffeprocesloven, idet vi 

 særlig vil søge at klargjøre forskjellen mellem »vidne« og »sagkyndig«; 

 og i tilslutning til denne definition vil vi kortelig redegjøre for lovens 

 ordning af sagkyndighedsvæsenet og sigtedes stilling til denne under straffe- 

 processen. 



Med det tekniske udtryk »vidne« betegner strafteprocesloven en person, 

 der uden at fungere som dommer eller sagkyndig eller forklare sig som 

 sigtet meddeler retten, hvad han med sine sanser har opfattet eller erfaret '. 



1 Det danske substantiv „vidne" er afledet at verbet „vide". Dette verbum (norsk vita) 

 stammer fra det oidgermanske „witan", der er af samme rod som det græske „iStlf" 

 {eïSw) og det latinske „videre", hvis grundbetydning er: se. Baade i græsk og latin 

 er dog ogsaa betydningerne „lægge mærke til", „have kjendskab til" udviklede. „Vita" 

 er egentlig en præterito-præsentisk afledning, og dets betydning er altsaa oprindelig : 

 „have seet". Heraf er i gammelnorsk afledet talrige betydninger saasom „se i en 

 viss retning", „vende til en viss side", „mærke", „undersøge", „udforske", „tilkjende- 

 give", „ilægge bod, straffe" og endelig „have klart begreb om en ting", „være sikker 

 paa noget". I nynorsk er de fleste af disse betydninger opgivne, men betydningen 

 „vende til en viss side" er bevaret. I dansk er betydningsindsnevringen gaaet endnu 



