178 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



Men den sagkyndige kan ikke kaldes lærer, naar dette ord tages i 

 dets her definerede snevrere betydning. Den sagkyndiges hoved- 

 opgave er nemlig ikke at meddele generel kundskab, men at 

 opklare et konkret tilfælde. Den psykiatriske sagkyndige er saa- 

 ledes ikke docent i psykiatri med domstolen som elev; han har kun den op- 

 gave at belære domstolen angaaende den betræffende observands sinds- 

 tilstand ^ 



Det kan være nødvendigt for den sagkyndige at tilveiebringe bevis- 

 materiale; men dette er for ham kun et forberedende arbeide. 



Hans egentlige opgave er at belære dommeren om beskaffenheden af 

 det foreliggende bevismateriale, særlig at paavise det indbyrdes forhold 

 mellem de oplyste kjendsgjerninger. Med andre ord: Den sagkyndige med- 

 deler ganske vist sine iagttagelser (eller i det mindste de væsentligste af 

 dem), men disse bliver kun præmisser, paa hvilke der bygges en konklu- 

 sion, og det er netop denne, som har den væsentligste bety- 

 denhed for dommeren. 



Dommeren forlanger af vidnet besked om, hvad dette har opfattet, 

 iagttaget eller erfaret, altsaa meddelelse om en kjendsgjerning. Af den 

 sagkyndige forlanger han derimod udtalelse af en formening om beskaften- 

 heden af et faktisk forhold, hvis opklarelse er en nødvendig forudsætning 

 for, at domstolen skal kunne fælde en rigtig dom i den foreliggende retssag. 



Det vil som regel være nødvendigt for den sagk}'ndige at foretage 

 granskning-; men dette er ingenlunde altid tilfælde. Det kan for exempel 

 tænkes, at en ingeniør udtaler sig om farligheden ved et industrielt anlæg, 

 uden at han har fundet rimelig foranledning til at anstille forsøg vedkom- 

 mende dette, eller overhovedet til at foretage nogensomhelst granskning. 



Stillingen kan nemlig være den, at han for at kunne besvare det fore- 

 lagte spørgsmaal kun behøver at gjøre brug af sine forud erhvervede 

 faglige kundskaber og af disse at uddrage visse almindelige konklusioner. 



Han er dog sagkyndig, ikke sagkyndigt vidne, fordi hans opgave ikke 

 er den at meddele personlige iagttagelser, men derimod den at benytte sine 

 kundskaber til at fremsætte visse videnskabelige sætninger og paavise. 

 hvorledes disse finder anvendelse paa det foreliggende tilfælde og i det 



' Fuldstændiggjørelsen af dommerens kundskaber vilde saaledes ikke kunne opnaaes ved 

 at give ham en autoriseret lærebog i haanden, selv om han besad forudsætningerne til 

 at kunne bruge en saadan. 



- Det danske verbum „granske" (norsk grenska) er afledet af et forældet substantiv „grand" : 

 bekymring, hvilket atter er afledet af adjektivet „gran" (der endnu er levende i norsk): 

 spinkel, fin, nøiagtig, nøieregnende (jfr. gammeldansk „grandelighed": omhu), hvoraf 

 adverbiet „grant": nøie. Verbet betyder oprindeligt „se nøie til", dernæst „undersøge 

 nøie", „forske", „studere". Angaaende betydningsudviklingen jfr. „observation". 



