1915- ^*^ I- OM DEN JUDICIELLE OBSERVATION. 181 



\"ore retslærde har derfor antaget, at de sagkyndige vidner ikke i nogen 

 henseende indtager en processuel særstilling. 



Salomonsen udtaler saaledes^: >Man taler i saafald ofte om -s ak- 

 kyndige vidn er« -; men denne terminologi kjender ikke loven, og den 

 er ogsaa unødig og tildels vildledende. Enten er vedkommende vidne, 

 eiler han er sakkyndig. Han kan vistnok i samme sak være begge dele, 

 men ved besvarelsen av de enkelte spersmaal maa han nødvendig\is op- 

 træde enten som det ene eller som det andet; nogen sammenblanding av 

 disse stillinger er forsaavidt utilstedelig.- Evensen fremhæver, at usikker- 

 heden angaaende spørgsmaalet om, hvorvidt lægerne i et givet tilfælde for- 

 klarer sig som vidner eller som sagkyndige, »er mest opstaat derved at 

 de har været indkaldt som »sakkNndige vidner £. et bastardbegrep, som 

 loven selv ikke kjender i '. 



Derimod har der blandt vore retslærde gjort sig forskjellige meninger 

 gjældende angaaende spørgsmaalet om de rette grænser mellem vidnets og 

 den sagkyndiges funktionsomraade. 



OvAM^, samt Getz og Hagerlp' hævder den mening, at det, som 

 skiller sagkyndige fra vidner, er det forhold. >at hine særlig er opnævnce 

 af en dertil berettiget offentlig Myndighed® til at foretage det 

 Syn eller Skjon eller den Granskning eller til at give Retten den tekniske 

 \'eiledning som der spørges om«, og de hævder, at alle andre i lovens 

 øine er vidner. Vidnet kan ogsaa 'forelægges Spørgsmaal. som ei dets 

 for Tilfældet særlig g^jorte Erfaring, men alene dets Sagkundskab sætter 

 det istand til at besvare-. 



Paa den anden side udtaler F. Beichmann sig imod denne opfatning. 

 »Det er kun saadanne Spørgsmaal som staar i Forbindelse med hans Vidne- 

 forklaring og paa en Maade udgjør en Del af hans Erfaring som saadant, 

 der kan forelægges ham i denne hans Egenskab. Den Omstændighed a: 

 en Læge t. Ex. er \*idne om en af ham tilfældig g^jort Iagttagelse t. Ex. 

 Sigtedes Forbipasseren paa en vis Tid. bor ikke forpligte ham til at be- 

 svare al!e de i Sagen forekommende medicinske Spørgsmaal (selv hvor 

 disse er af den Natur, at de kan besvares paa Stedet •-'. 



1 Den norske straffeproceslov med kommentar 1 191 11. B. I s. 212. 



2 Udhævet af Salomonsen. 



' Se EvEXsEx: .Lovbestemmelserne om retsmedicinske forretninger*. Norsk psykiatrisk 

 forenings forhandlinger 1909 s. 32. 



* Se ovendt. verk s. 226 f. 



* B. Grrz og Fr. Hager cp: , Lov om Rettergangsmaaden i Straffesager* u88o» s. 11 rf. 

 ^ Udhævet af Getz og Hagerup. 



* Se Beichmaxxs anmeldelse i .Tidækrift for Retsvidenskab ', 1890. s. 330. 



