igi^.So.l. OM DEN JUDICIELLE OBSERVATION. 189 



opnævnelse. — — — — Dens tilsidesættelse vil aldrig ipso jure gjøre 

 den sagkyndiges udtalelse ugyldig; men det bliver rettens sag i de enkelte 

 tilfælde at bedomnie vægten deraf« ^ 



Salomonsen bemærker til denne paragraf: 



5 1. Bestemmelsen i iste led om, at der skal være mindst to sakkyn- 

 dige. gjælder blot -i regelen*. De eneste undtagelser fra denne regel 

 kan dog formentlig kun være de i 2det led omhandlede tilfælde, jfr. dpt. skr. 

 av 18. juli 1896 iKj. 2821. 



2. Hvis den nævnte regel er tilsidesat, er dette en feil, som blir at 

 bedømme efter § 393 iste led og altsaa efter omstændighederne kan be- 

 virke dommens ugyldighet, jfr. Rt. 1905 s. 643. 



3. Regelen kan derimot aldrig medføre at en enkelt sakkyndig, som 

 Uten opnævnelse fremstilles av nogen av parterne, skulde bli at avvise.'^ 



Bestemmelsen om, at der som regel skal tjenestegjøre mindst to sag- 

 kyndige, er begrundet i flere overmaade vigtige hensyn. 



Blandt disse kommer for det første i betragtning nødvendigheden af. 

 at samfund og almenhed bevarer tillid til objektiviteten af de judicielle 

 mvndigheders afgjorelser, for det andet sigtedes retfærdighedskrav paa. at 

 disse myndigheder angaaende hans sag bliver grundigt og alsidigt belært, 

 og endelig for det tredje de sagkyndiges ikke mindre berettigede forlan- 

 gende om, at ikke en enkelt mand skal bære det hele ansvar for en van- 

 skelig opgaves løsning, men tvertimod have ret og pligt til at raadføre sig 

 med en ligemand og dele ansvaret med denne. 



Retten bestemmer, om der under en foreliggende sag skal tjenestegjøre 

 en eller flere sagkyndige-, og i sidste tilfælde hvor mange, men den kan 

 ligesaalidt i dette som i andre tilfælde træffe sin afg^jørelse vilkaarligt. 

 Den maa først og fremst tage i betragtning sagens natur, dens vanskelig- 

 hed og betydenhed, og dernæst høre, hvad sigtede har at anføre (for- 

 saavidt denne fremkommer med nogen bemærkning». Endelig maa retten 

 efter vor opfatning tilkalde mindst to sagkyndige, naar den ene erklærer, 

 at han ikke vover alene at paatage sig hvervet, fordi opgavens løsning 

 frembyder for store vanskeligheder eller et for stort ansvar. 



Hvad der er sagt om retten, g^jælder ogsaa paatalemyndigheden i de 

 tilfælde, hvor denne træder i rettens sted. 



Det fremgaar efter vor mening af ovenstaaende. at de sagkyndige, 

 der samarbeider med den samme opgave, maa være ligemænd. Den ene 

 skal ikke fuldstændiggjore den andens kundskaber og indsigt, men mod- 

 virke hans mulige ensidighed. Den ene sagk\-ndige maa derfor ikke 



^ Ovencit. s. 426. 



- Jfr. Justitsdepartementets skrivelse af 27de Januar 1894. 



