192 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



fastsatte, og maximalsatser for retternes ansættelse af godtgjerelse for 

 aktorer, offentlige forsvarere samt sagkyndige i straffesager ved andre 

 domstole end Heiesteret opstillede. Ved Justitsdepartementets cirkulære af 

 23de s. m. gaves bestemmelser, om hvilke oplysninger regningsudstederen 

 skal meddele angaaende sit arbeides omfang. 



Virkningen af opnævnelsen er altsaa en dobbeltsidig, idet den paa den 

 ene side gjer det til pligt for den opnævnte at fungere som sagkyndig, og 

 paa den anden giver ham ret til at forlange godtgjerelse efter omstændig- 

 hederne enten som salær eller som sportel. Denne sidste virkning er dog 

 forsaavidt af mindre betydenhed, som retten ifølge § 199 ogsaa for ikke op- 

 nævnte sagkyndige efter omstændighederne kan ansætte salær, og disse 

 sagkj'ndige maa vel i tilfælde ogsaa kunne falde tilbage paa sportelloven ^. 



Det vil af ovenstaaende fremgaa, at opnævnelsen ikke er nogen nød- 

 vendig betingelse for at tjenestegjøre som sagkyndig; og loven nævner 

 ogsaa udtrykkeligt ikke-opnævnte sagkyndige som deltagere i rettergangen 

 (§§ 199 og 207). 



Derimod er der blandt vore retslærde uenighed angaaende spørgs- 

 maalet om, under hvilke betingelser og i hvilken udstrækning ikke-opnævnte 

 sagkyndige kan tjenestegjøre. 



Straflfeproceslovens § 207 sidste led er saalydende: 



„Sigtebe er beufiol attib berettiget til at (abe en af î)am oalgt ©aghjnbig 

 møbe for at bettage i ©ranffningen, naar bette fan ffe üben ræfentlig Ulempe"; 

 og i § 199 sidste led bestemmes, som ovenfor nævnt, at der ogsaa kan 

 ansættes salær for en ikke-opnævnt sagk3'ndig. 



Spørgsmaalet er da, om der under straffeprocessen kan optræde andre 

 ikke-opnævnte sagkyndige end de i § 207 sidste led omhandlede. 



Getz og Hagerup besvarer dette spørgsmaal benægtende-, medens 

 Salomonsen hævder den modsatte opfatning. Han udtaler nemlig herom 

 blandt andet ^: 



»Det er naturlig og rimelig at loven har gjort pligten til at tjenest- 

 gjøre som sakkyndig avhængig av et paalæg fra retten og derfor forsaavidt^ 



1 Af grunde, for hvilke vi strax nedenfor nærmere skal redegjore, gjælder denne be- 

 stemmelse efter vor forstaaelse af loven kun de af sigtede tilkaldte sagkj'ndige. Hvis 

 den, der afgiver forklaring, ikke af paatalemyndigheden eller sigtede er tilkaldt som 

 sagkyndig og heller ikke af retten er opnævnt som saadan, er han efter vor opfatning 

 overhovedet ikke tjenestegjørende sagkyndig, og retten kan da heller ikke ansætte salær 

 for ham, selv om hans forklaring efter sit indhold maa ansees som en fagkyndig ud- 

 talelse. Denne fortolkning af loven er dog ikke almindelig anerkjendt som rigtig, og 

 retten har med støtte af Høiesterets kjæremaalsudvalg ansat salær i heromhandlede til- 

 fælde. 



2 Ovencit. s. m f., jfr. s. 121 f. 



3 Ovencit. s. 233 f. 



* Udhævet af Salomonsen. 



