1915- ^O. I. OM DEN" JUDICIELLE OBSERVATION. I93 



kræver retslig opnævnelse. Men der kan ikke indsecs nogen grund til at 

 en sakkyndig, som frivillige avgir mote, ikke skulde bli at avhore og 

 edfæste efter de samme regler som gjælder for andre sakkyndige. — — 

 — — — I henhold til det anførte maa det hævdes, at naar en part frem- 

 stiller en person til avhorelse og angir som g^jenstand for avherelsen 

 udelukkende spørsmaal, som henhører under sakkyndighetsbeviset, blir ved- 

 kommende, under forutsætning a\, at han selv er villig til at avgi for- 

 klaring, at betegne og behandle som sakk3'ndig, ikke som vidne. En selv- 

 følgelig forutsætning er det dog, at vedkommendes forklaring overhodet kan 

 tjene som et bevismiddel. Hvis han vitterlig ikke er i besiddelse av nogen- 

 somhelst sakkyndighet paa det omhandlede omraade. maa han bli at av- 

 vise — forøvrig ikke blot som sakkyndig men ogsaa som vidne, idet for- 

 utsætningen jo er, at det kun er sakkvndighetsspørsmaal, han skulde uttale 

 sig om.« 



\'i slutter os til Getz' og Hagerups opfatning. 



Skal den sagkyndige opfylde sin pligt og løse sin opgave i rettens 

 tjeneste, maa han først og fremst helt ud f\'lde kravet paa kj-ndighed og 

 upartisk objektivitet, et krav, der maa stilles til ham med den samme 

 styrke som til dommeren. 



Men allerede den omstændighed, at den sagkyndige er tilkaldt af sig- 

 tede, vil lettelig hos ham selv vække tvil om hans fulde moralske uafhængig- 

 hed og upartiskhed, og om han end tror sig selv sikker i saa henseende, 

 vil der baade hos dommerne og parterne- kunne reises tvil, der ikke er 

 forenlig med den autoritet, som den sagkN-ndige baade for rettens og sand- 

 hedens tilbørlige fremme og for sin egen sk\-ld aldrig kan savne. Lige- 

 saalidt som den sagk3'ndige nogensinde maa blive aktor, ligesaalidt maa han 

 blive defensor. 



Paatalemyndigheden har den pligt at fremme sagens alsidige oplysning, 

 og dersom sagen staar tvilsom, skal den undlade tiltale, hæve forfølgningen 

 eller nedlægge frifindelsespaastand. 



Derfor staar denne myndighed friere end forsvareren, og derfor er 

 betænkelighederne ved at give paatalemyndigheden adgang til at henvende 



^ Udhævet af S.^lomo.ssen. 



- Udtrjkket »parter" hører egentlig hjemme i civilprocessen. idet det betegner de per- 

 soner, hvis rettigheder og forpligtelser afgjøres ved processen, i modsætning til dom- 

 merne, der er de personer, som har retten og pligten til at træffe afgjørelsen. Under 

 straffeprocessen kan der, selv om anklageprincippet er gjennemfort, ikke tales om parter 

 i civilprocessuel forstand, fordi samfundets interesser er medinddragne ; men straffe- 

 procesloven benj'tter ikke desto mindre udtrjkket parter og forstaar herved paa den 

 ene side paatalemyndigheden samt den private sagsøger og paa den anden sigtede. 

 Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1915. No. i. 13 



