1915-^ O- I- OM DEX JUDICIELLE OBSERVATION". I95 



Ved udtrj-kket »frivilligt mødende sagkyndige* niaa man vel mene sag- 

 k\-ndige, som ikke er tilkaldte hverken af retten eller paatalemyndigheden. 

 Er de da heller ikke tilkaldte af sigtede, maa de være fagkyndige per- 

 soner, som af egen drift blander sig ind i en retssag paa lignende maade 

 som den, der uden opfordring anmoder retten om at blive afhørt som 

 vidne. 



Men hvis nogen skulde føle sig kaldet dertil, da faar han henvende 

 sig til retten «direkte eller gjennem en af parterne i, og hvis denne finder 

 hans anmodning berettiget af hensyn til sagen, faar de opnævne ham som 

 sagkj-ndig, selv om det medfører udgift for det offentlige. Er han opnævnt, 

 faar han deltage i granskningen med samme ret og ansvar som enhver 

 anden sagkyndig. Mener retten, at hans forklaring har intecesse for sagen, 

 men at der alligevel ikke foreligger tilstrækkelig grund til at opnævne 

 ham som sagkyndig, faar den afhøre ham som vidne *. 



Derimod er vi fiildt ud enig med Salomoxsex, naar han udtaler-: >At 

 negte personer, som udelukkende skal forklare sig om sak- 

 kyndighedsspørsmaal', adgangen efter § 196 til at paahøre hele 

 den ovrige saksbehandling og til at raadføre sig med hinanden, synes litet 

 rationelt og kan ikke antages uten tvingende lo\-forskrift.« 



Skal vedkommende forklare sig som sagkjTidig, maa han efter vor 

 mening i alle tilfælde staa fuldkommen lige med de øvrige i samme 

 sag fungerende sagk\Tidige; men da bør han ogsaa opnævnes. En hvilken- 

 somhelst indskrænkning i saa henseende anser vi som stridende mod ideelle 

 retskrav; og vi finder ienbr de bestemmelser i § 207. der indskrænker 

 den af sigtede valgte sagkyndige adgang til at deltage i granskningen tu 

 de tilfælde, da dette kan ske »uden væsentlig Ulempe«, uforsvarlige. 



Hele lovens ordning af sigtedes indflydelse paa det sagk\-ndige re- 

 sponsum tiltrænger af de anførte grunde efter vor mening revision^. 



Den norske straffeproceslov har gjort visse svage tilløb til indførelse 

 af institutionel sagk\-ndighed, og disse tilløb er, som rimeligt, særbg fi-em- 

 trædende paa det retsmedicinske omraade, hvor de ogsaa ved reglement 

 og praxis er blevne noget videre udviklede end i selve lo\texten bestemt- 

 Ordningen med fastbeskikkede sagkyndige indeholder allerede spiren 

 til det hemævnte system, og indrømmelsen af adgang til at danne et sag- 

 kyndigt kollegium, som har ret til at lade sig repræsentere af et eller flere 



* Se Getz og Hagercp ovencit. s. m f. 



- Se orendt. s. 233. 



3 Udhævet af Salomonsen. 



** Vi kommer ogsaa i det folgende nærmere tilbage til denne sag. 



