204 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



tvinge sigtede til at lade sig medicinsk undersøge af vedkommende sag- 

 kyndige, og det til og med uden at der er adgang til at indhente hans 

 samtykke. 



Vi har ovenfor (B. I s. 135 f.) udviklet, hvorledes den gammelnorske 

 ret ved positiv lovbestemmelse fastslog frændernes observationsret, og hvor- 

 for det maa antages, at denne ret ikke blev ophævet ved lovbogen, men 

 at tvertimod N. L. i — 17 — 7 alene faar en fornuftig mening, naar man forud- 

 sætter, at den vil opretholde observationsretten. Vi har videre redegjort 

 for, hvorledes observationsretten senere har udviklet sig. 



Ogsaa straffeloven forudsætter, at der er adgang til judiciel observa- 

 tion, og flere bestemmelser i straffeprocesloven vilde blive ganske menings- 

 løse, hvis loven ikke gik ud fra som givet, at der er adgang til at foretage 

 judiciel observation af sigtede. Vi behøver kun at henvise til §§ 210, 

 285 1 og 474. 



Saalænge straffeloven anerkjender den biologiske sindssygeret, maa 

 den selvfølgelig kræve adgang til psykiatrisk observation af sigtede, og 

 denne kan af de tidligere anførte grunde i intet tilfælde afhængiggjøres af 

 sigtedes vilje. 



Men af en psykiatrisk observation er en somatisk under- 

 søgelse af observanden som regel et nødvendigt led; og i og 

 med adgangen til saadan observation har man derfor ogsaa tilladel- 

 sen til at foretage den for observationen nødvendige legem- 

 lige undersøgelse af observanden. 



Selvlølgelig maa enhver enkelt undersøgelse — psykisk som soma- 

 tisk — der paatvinges observanden, være nødvendig, forat obser- 

 vationens formaal skal kunne naaes; men spørgsmaalet om, hvor- 

 vidt en omspurgt undersøgelse i det givne tilfælde er nødvendig, kan alene 

 den sagkyndige selv afgjøre. Undersøgelsen maa naturligvis ogsaa gjen- 

 nemføres paa en human maade og ikke udsætte observandens liv eller 

 helbred for fare. 



Af de anførte grunde hævder vi den opfatning, at vor lov giver den 

 adgang, som utvilsomt er uomgjængelig nødvendig, til at tvinge sigtede 

 til at tinde sig i en medicinsk undersøgelse; og længer end absolut 

 nødvendigt bør man i heromhandlede henseende neppe gaa. 



Som det vil fremgaa af det anførte, er adgangen til at foretage tvun- 

 gen ransagning af en person ifølge vor lov ikke kn3'ttet til dennes egen- 

 skab af sigtet, men alene betinget af, at han er mistænkt for en forbr}-- 



' I paragrafens oprindelige redaktion traadte dette endnu klarere frem. 



