1915- ^'3- I- OM DEX JLDICIELLE OBSERVATION. 223 



Den eiendommelige stilling, som den ps3kiatriske observator indtager 

 til observanden, paalægger ham efter vor opfatning en moralsk pligt til at 

 forlange et udtr^^kkeligt mandat til at foretage observationen, og dette maa 

 han for den judicielle observations vedkommende modtage af paatalemyndig- 

 heden eller retten. Heraf feiger, at han ikke bor paabegynde observatio- 

 nen, før retten har opnævnt ham eller han i medhold af §§ 206 eller 209 

 er tilkaldt af paatalemyndigheden. Skal han forklare sig i retten, bør han 

 altid, før dette sker, forlange opnævnelse. Nødvendigheden af dette krav 

 vil formentlig fremgaa af, hvad vi har bemærket under gjennemgaaelsen af 

 strprl. § 207; her skal kun tilføies, at den omstændighed, at den ps^-kia- 

 triske obserx-ator ogsaa under judiciel observation i alle foreliggende til- 

 fælde vil være en læge, vil kunne udsætte ham for pligtkollisioner, hvis 

 det ikke holdes aldeles klart, at han som judiciel observator ikke handler 

 som læge, men som en offentlig tjenestemand, hvis hverv alene er at 

 fremme rettergangens interesse, og som ikke lovlig kan unddrage sig 

 denne pligt. 



For den offentlige ordre om at udiore det paalagte hverv er opnæv- 

 nelsen en forudsætning og et udtryk; og denne offentlige ordre er en be- 

 skyttelse baade for læsren osr observanden. 



IV. 



Vi har nu at redegjøre for den retspsykiatriske sagkyndiges behandling 

 af bevisstoffet. 



Det er forhen udviklet, hvorledes den judicielle observation først og 

 fremst er paakrævet i de tilfælde, hvor den ps3'kiatriske diagnose staar og 

 falder med anamnesen. 



Den retspsxkiatriske sagk3ndige maa derfor stille et ubetinget krav 

 paa at erholde saa fyldige oplysninger som muligt og fremforalt for- 

 lange, at enh\er enkelt af de meddelelser, paa hvilke han 

 støtter sin konklusion, er helt ud overensstemmende med 

 sandheden og stillet i sin rette indbyrdes sammenhæng. 



Han maa uden afkortning kræve den samme garanti for oplysningernes 

 troværdighed, som dommeren maa forlange for paa grundlag af dem at af- 

 sige dom. 



Til betryggelse mod den alvorlige feil, at den sagkyndige lægger vægt 

 paa oplysninger, som ikke kan ansees beviste, skal dommeren (eller i visse 

 tilfælde paatalemyndigheden 1 — som ovenfor bemærket — fore kontrol 



