226 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



sygespørgsmaalet bekræftende, medens han vilde anse det psykiatriske 

 bevis fyldt, dersom det juridiske skyldbevis var leveret. Men da den sadi- 

 stiske handling endnu ikke er bevist, kan han ikke bruge denne som 

 bevis for sadisme og som følge deraf heller ikke erklære observanden 

 sindssyg. Nærværende forfatter har engang havt et saadant tilfælde til 

 afgjørelse ^. 



Den heromhandlede vanskelighed indtræder lettest, naar sigtelsen om- 

 fatter flere forskjellige handlinger, som er udførte i løbet af et længere 

 tidsrum, f. ex. flere aar. Dette forhold bør paatalemyndigheden ved ud- 

 færdigelsen af sigtelsen have for øie for saavidt muligt at undgaa at berede 

 retspsykiaterne unødige vanskeligheder. Men selv i et tilfælde som det 

 her omhandlede vil en øvet retspsykiater - næsten altid kunne løse sin op- 

 gave uden at drage den (eller de) paaklagede handling ind i den psykia- 

 triske bevisførelse, der skal godtgjøre, at sigtede paa det omspurgte tids- 

 punkt var sindssyg. Var ikke dette tilfælde, vilde sagen være meget al- 

 vorlig, fordi vanskeligheden neppe lader sig principielt overvinde under 

 noget af de i den civiliserede verden herskende processystemer. Det lig- 

 ger nemlig i straffeprocessens idé, at det er den anklagende myndighed, 

 som skal overbevise domstolen om sigtedes objektive skyld, og dette grund- 

 forhold kan ikke forrykkes derved, at sigtede undergives psykiatrisk obser- 

 vation. 



Hertil kommer, at den skade, som voldes ved, at et sindssygebevis 

 strander, er langt mindre end den, som afstedkommes derved, at der udstedes 

 en ufunderet sindssygeattest; thi den førstnævnte skade kan rettes ved 

 en ny observation efter domfældelsen, medens den sidstnævnte paa det al- 

 vorligste vil kompromittere vedkommendes hele retsstilling. 



Forsaavidt angaar afgjørelsen af farlighedsspørgsmaalet, er man der- 

 imod efter vor opfatning berettiget til at stille sig noget anderledes. Er 

 der nemlig ført bevis for foreliggende sindssygdom, bør man, ogsaa naar 

 observationen er judiciel, godtage paatalemyndighedens sigtelse for almen- 

 farlig forbrydelse som motiv for farlighedserklæring. Dette standpunkt er 

 jo forudsætningen for adgangen til at udstede farlighedserklæring efter 

 administrativ observation (jfr. kgl. resol. af 7de November 1908 § i), og 

 der indsees ingen grund til at stille sig anderledes, fordi observationen har 

 været judiciel. 



Den heromhandlede overskridelse af den sagkyndiges kompetence- 

 omraade finder hos os ikke sjelden sted, og mærkelig nok uden at dom- 



1 Se Francis Harbitz og Paul Winge: „Drabet paa Grunerløkken den 8de Decem- 

 ber 1898" i „Tidsskrift for den norske lægeforening" 1899 s. 257 f. 



2 Uøvede psykiatere dumper derimod ofte op i den. 



