1915- ^O. I. OM DEN JUDICIELLE OBSERVATION. 229 



Anstaltsbestyrerne er ikke fritagne for vidnepligt angaaende, hvad de 

 erfarer i denne sin egenskab; men fangebehandlingen og fængslets admini- 

 stration gjør det nødvendigt, at vedkommende direktør kan tale i fortrolig- 

 hed med fangerne uden at risikere at maatte vidne mod dem, og det vil derfor 

 ikke gaa an at afhøre en fængselsdirektør angaaende betroelser, som en 

 fange maatte have gjort ham angaaende sin sag. Fængslets læge og prest 

 er indenfor sine omraader dækkede af taushedspligt, men maa desuagtet 

 have adgang til frit at konferere med direktøren om fangen uden at risikere, 

 at en kaldshemmelighed røbes. For den underordnede betjenings ved- 

 kommende staar sagen noget anderledes, fordi denne saalangt fra har til 

 pligt at træde i et fortrolighedsforhold til fangen, at det tvertimod er den for- 

 budt at indlade sig med denne udenfor tjenesteanliggendernes snevre 

 grænse. Men naar en fængselsdirektør har gjort notat i fængslets dagbog 

 eller paa fangens rulleblad, da har han i og med dette betegnet notatets 

 indhold som et fængselsanliggende, og disse notater maa derfor kunne for- 

 langes fremlagte til rettens brug; og hvis det er nødvendigt, maa man 

 kunne indkalde vedkommende direktør som vidne for nærmere at forklare 

 sig angaaende de i notatet omhandlede begivenheder eller iagttagelser. 

 Hvis den psykiatriske sagkyndighed negtes denne adgang, vil den judi- 

 cielle observation af kriminelle personer i stor udstrækning umuliggjores, 

 hvilket selvfølgelig ikke kan ske, saalænge strafteloven forb\-der at strafte 

 sindssyge. Fængselsdirektøren maa ogsaa være pligtig til i egenskab at 

 fangens tutor at meddele de notater, som fængslets læge og prest maatte 

 have gjort angaaende fangens helbredstilstand og forhold, saameget mere 

 som disse notater i virkeligheden er en integrerende del af fangens rulleblad. 

 Hvad her er sagt om fængselsdirektøren, maa ogsaa gjælde skolehjem- 

 menes og tvangsarbeidshusenes bestyrere. 



Xaar observanden er en tidligere straftet person eller en løsgjænger, 

 bør den sagkyndige ikke undlade at erhverve oplysninger hos politiet. 

 Dette vil nemlig i almindelighed kunne skafte bedst besked om observan- 

 dens levesæt, specielt om hans alkoholmisbrug og om, hvorvidt han ved 

 politiets foranstaltning har været behandlet for venerisk sygdom. Ofte har 

 politiet arresteret observanden umiddelbart efter den paaklagede handling — 

 af og til under selve denne — , og i saa tilfælde vil det jo først og fremst 

 være gjennem vedkommende politifunktionærers forklaringer, at man erhol- 

 der oplysninger om hans forhold, adfærd og tilstand paa denne tid. Navn- 

 lig hvor det gjælder at afgjøre spørgsmaalet om, hvorvidt observanden ved 

 leiligheden befandt sig i en bevidstløs eller bevidsthedsomtaaget tilstand, 

 vil vedkommende politifunktionærers meddelelser være afgjørende, og man 

 er derfor hyppig nødt til at indkalde disse som vidner. 



