230 



PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



Selvfølgelig maa den retspsykiatriske sagkyndige have fri adgang til 

 at examinere observanden baade i og udenfor retten; men ikke ganske 

 sjelden hænder det, at denne benytter sin ret som sigtet til at negte at 

 afgive forklaring eller til overhovedet paa nogen maade at indlade sig med 

 den sagkyndige. Det er derhos en ufravigelig regel for en fagmæssig 

 retspsykiatrisk observation, at observator aldrig maa søge at fange obser- 

 vanden ved fældespørgsmaal, men tvertimod lade ham frit svare eller 

 negte at svare, aldeles som han vil, sandt eller usandt. Men det er selv- 

 følgelig observators sag at spørge methodisk og vurdere retspsykiatrisk 

 observandens svar. 



Hvis en observator skal kunne stille en sindssygdomsdiagnose alene 

 paa anamnesen, maa han raade over et system af fuldt paalidelige og ind- 

 byrdes sammenhængende oplysninger, som i og for sig — uanseet hvad 

 observanden selv fortæller, er tilstrækkelige ti! at opstille en sygehistorie, 

 der tilhører en kjendt klinisk sindssygdomsform. Er denne betingelse ikke 

 opfyldt, da er anamnesen ikke tilstrækkelig til at stille en sindssygdoms- 

 diagnose, og da maa der tillige foreligge status præsens-symptomer, ja disse 

 sidste bliver isaafald de afgjorende. Men ved bedømmelsen af status 

 præsens kan man heller ikke lægge afgjørende vægt paa observandens egne 

 udsagn uden at løbe fare for at blive narret ved simulation eller dissimulation. 

 Her staar og falder derfor diagnosen med resultatet af den objektive under- 

 søgelse baade af de somatiske og psykiske symptomer. 



Ved nøie at iagttage observanden kan man iagttage depressions- og 

 exaltationssymptomer, hallucinationer og endog faa stærk formodning om 

 vrangforestillinger, selv om patienten forholder sig helt taus, og de soma- 

 tiske symptomer er for det meste helt uafhængige af hans vilje. Den 

 legemlige undersøgelse kan observanden ikke modsætte sig, idet observator 

 har ret til med magt at fremtvinge en hvilkensomhelst saadan, som ikke 

 medfører fare for observandens liv eller helbred. Han kan for exempel 

 foretage en øienundersegelse eller udføre Wassermanns reaktion baade i 

 blod og lymfe. Han kan ogsaa holde observanden under vagt dag og nat, 

 iagttage ham under søvnen o. s. v. 



Den største retspsykiatriske interesse, som er knyttet til observandens 

 egen forklaring, er i grunden den praktiske, at observator ved den kan 

 ledes til at anstille undersøgelser, som han maaske ellers ikke uden større 

 besvær vilde kunne gjennemføre; og erfaring viser, at en fuldstændig af- 

 visende holdning fra observandens side vel kan lægge observator visse vanske- 

 ligheder iveien, men det vil vistnok meget sjelden (om overhovedet nogen- 

 sinde) kunne hænde, at observanden ved en saadan holdning kan hindre 



