236 PAUL WINGE. M.-N. KI; 



No. 12. 



»Jeg (Vi) an tager, at N. N. (fuldt navn) paa tiden for den i 

 nærværende sag paaklagede handling var sindssyg.« 



No. 13. 



»Jeg (Vi) antager, at N. N. (fuldt navn) paa tiden for den i 

 nærværende sag paaklagede handling var bevidstløs.« 



Konklusionen gjøres negativ ved at indskyde ordet »ikke« efter »anser« 

 eller »antager«. To formler kan benyttes samtidigt. No. 11 kan for ex- 

 empel benyttes i negativ og No. 13 i positiv form. Konklusionen maa 

 isaafald deles i to poster og altsaa lyde: 



No 14. 



I- *Jeg (Vi) anser ikke N. N. som sindssyg, og 

 2. »Jeg (Vi) antager ^ at han paa tiden for den i nærværende 

 sag paaklagede handling var bevidstløs.« 



Den skriftlige retspsykiatriske udtalelse bør altid gives en indledning, 

 i hvilken man nævner observationsstedet og observationstiden samt den 

 myndighed, der har begjæret udtalelsen, og den ret, der har opnævnt den 

 sagkyndige, samt den dag, da dette er skeet. 



Til slutning maa udtalelsen dateres og undertegnes af den sagkyndige 

 personlig. 



Efter det anførte falder den skrifdige retspsykiatriske udtalelse under 

 en straffesag naturlig i følgende afsnit: 



Indledning. 

 I. a. Aktuddrag (repertum). 



b. Status præsens (visum). 

 II. Den sagkyndiges ræsonnement. 

 III. Konklusion. 

 Sted. Datum. Den sagkyndiges navn, 



Angaaende den mundtlige udstedelsesform skal vi bemærke følgende: 

 Det ligger i forholdets natur, at man til denne ikke kan stille saa 

 strenge krav som til den skriftlige, og dette er heller ikke nødvendigt. 



^ Jeg er efterhaanden bleven utilfreds med anvendelsen af verbet „antage" i retspsykia- 

 triske konklusionsformler, fordi dette ord ikke betyder: „være overbevist om". Det er 

 imidlertid vanskeligt paa d.insk at finde et enkelt helt rammende verbum. Det for- 

 ældede „formene" vilde have været bedre. 



