1915- ^O- I- OM DEN JUDICIELLE OBSERVATION. 237 



Forhørsretten vil i alle ikke helt ubetydelige og oplagte sager kræve 

 skriftlig erklæring, naar der ikke fra en ældre sag foreligger en saadan, 

 eller naar erklæringen gaar ud paa at foreslaa ny observation f. ex. i 

 henhold til strprl. § 210. I de tilfælde, hvor sporgsmaalet om sindssyg- 

 dom besvares bekræftende, vil paatalemyndigheden undlade tiltale, og isaa- 

 fald bliver der ikke tale om nogen mundtlig udtalelse. 



Sagen vil derfor, dersom observation allerede har fundet sted under 

 sagens behandling i forhørsretten. alene komme til hovedforhandling, hvis 

 de heromhandlede spørgsmaal er besvaret benegtende; og dersom tvilen 

 først opkommer under hovedforhandling, vil sagen blive reassumeret til 

 forhørsretten, og isaafald vil selvfølgelig skriftlig udtalelse blive krævet. 



Der vil derfor i alle sager af nogen vigtighed, under hvilke der er 

 reist tvil om sigtedes sindstilstand, forinden dom afsiges i meddomsret 

 eller lagmandsret (eller de tilsvarende militære domstole), foreligge en 

 skriftlig retspsykiatrisk udtalelse, som er begge parter bekjendt, og som 

 konkluderer med. at tiltalte ikke paa gjerningstiden var sindssyg eller be- 

 vidstløs. 



Den sagkyndige vil derfor, naar sagen er ordentlig psykiatrisk for- 

 beredt, under hovedforhandlingen i almindelighed kunne indskrænke sig til 

 at give et nogenlunde fyldigt referat af sin skriftlige erklæring og forøvrigt 

 svare paa de spørgsmaal, som maatte stilles ham, en opgave, der forsvarlig 

 kan løses i et mundtligt foredrag. 



Fremkommer der under hovedforhandlingen nye opl3'sninger, der 

 vækker den sagkyndiges tvil, om han kan opretholde sin tidligere konklu- 

 sion, maa han selvfølgelig gjøre opmærksom herpaa, begjære sagen udsat 

 02: i tilfælde reassumeret til forhørsret. 



Besvares sindss3-gespørgsmaalet bekræftende, har baade retten og paa- 

 talemyndigheden adgang til at stille den sagkyndige sporgsmaal om, hvor- 

 vidt han anser sigtede som farlig for den oft'entlige sikkerhed, og sagen 

 kan ligge saaledes an, at det er paatalemyndighedens ubetingede pligt at 

 benytte denne adgang, og den sagkyndige maa i saa tilfælde også a 

 være forpligtet til (hvis han tror sig istand hertillat be- 

 svare spørgsmaalet, selv om han ikke opfylder de i resolu- 

 tionen af 7de November 1908 §3 opstillede kompetencebetin- 

 gelser. 



Saa har vistnok ogsaa været forholdt allerede fra tiden før vor gjæl- 

 dende straflfeproceslovs ikrafttræden. Den ovennævnte departementale ko- 

 mité, som udarbeidede det til grund for denne resolution liggende udkast, 



