242 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 



fordringer, hospitalskravet stiller, og at man derfor ikke er berettiget til 

 at paabinde asylerne forpligtelser, som hindrer eller vanskeliggjør løsnin- 

 gen af deres store humanitære opgave. Hertil kommer vi udførlig til- 

 bage under vor redegjørelse for sindssygeasylernes retsstilling. 



I ethvert moderne sindssygeasyl tilstræber man at gjennemføre et mere 

 eller mindre modificeret open-door-system; det vil sige, man lader de syge 

 faa saa stor frihed til at færdes omkring i og ved asylet, som det af kura- 

 tive grunde overhovedet er muligt, og for at muliggjøre dette, indretter 

 man ikke alene sine bygninger med dette maal for eie, men hele asylets 

 ledelse og regime er lagt an herpaa. Vistnok er man nødt til at lægge 

 et ikke ringe antal af de syge paa lukkede surveillancesale, hvor de, navn- 

 lig paa grund af selvmordstrang, holdes under stadig vagt, og endel andre 

 syge er man nødt til i nogen tid at isolere i eneværelse; men der ligger 

 den aller største vægt paa, at det altid holdes klart i pleiepersonalets be- 

 vidsthed, at vagtholdet og isolationen alene iværksættes af hensyn til den 

 syges eget bedste, og at asylet ikke tilbageholder en syg længer, end det 

 finder nødvendigt for hans eget vel. 



Det er ogsaa af stor vigtighed baade for behandlingen af den enkelte 

 syge og for asylernes stilling i almenhedens omdømme, at patienternes om- 

 givelser — og om muligt ogsaa disse selv — forstaar, at asylet ledes efter 

 de her omtalte principper. 



Asylet er de syges beskytter, og dets eneste opgave bør være at 

 hjælpe sine klienter. 



Enhver foranstaltning, der bidrager til at fordunkle dette forhold, er 

 til skade for de syge og virker i og med dette ødelæggende paa asylets 

 humane gjerning. 



Asylets opgave er væsensforskjellig fra varetægtsfængslets. Dette 

 sidstes opgave er at hindre fanger fra at unddrage sig retsforfølgningen 

 enten ved at rømme eller ved at ødelægge bevismateriale; med andre 

 ord, varetægtsfængslets opgave er at beskytte samfundets berettigede in- 

 teresser mod fangen, der holdes fast, fordi han er sigtet for en lovover- 

 trædelse. Derfor er det i første linje varetægtsfængslets opgave at skaffe 

 fængselsmæssig sikkerhed; og det er ønskeligt, at fangen er sig dette be- 

 vidst. Kun indenfor den ramme, som sikkerhedskravet (saavel mod røm- 

 ning som mod ulovlige forbindelser) opstiller, skal fangen gives den størst 

 mulige frihed. 



Til sindssygeasylerne derimod bør der aldrig stilles krav paa fængsels- 

 mæssig sikkerhed, fordi det er patienternes og ikke samfundets interesser, 

 som skal være det bestemmende for asylet. Samfundets fordel skal asylet 



