1915-^0.1. OM DEN JLDICIELLE OBSERVATION. 243 



kun for saavidt söge fremmet, som dette kan ske, uden at det tager parti 

 mod patientens velforstaaede interesse. 



Det vil let indsees, at der bestaar et modsætningsforhold mellem vare- 

 tægtsfængslets og sindss3'geas viets opgaver, og at de interesser, som hver 

 af disse opgaver stiller, ikke uden stor ulempe kan varetages af den samme 

 anstalt. 



\'il man give sindssygeasylet fængselsmæssig sikkerhed, da maa man 

 ikke alene bygge dets huse med dette krav for eie, men ogsaa opfx'lde de 

 øvrige fordringer, som denne sikkerhed kræver. Herved ødelægger man 

 open-door-systemet og vanskeliggjer — eller vel rettere umuliggjer - — 

 ogsaa paa anden maade løsningen af asylets kurative opgave. 



Vil man ikke give as3let fængselsmæssig sikkerhed og ikke desto 

 mindre optage observander i dette, da udsætter man sig i utilbørlig grad 

 for rømning og ulovlige forbindelser mellem observanden og udenverdenen; 

 med andre ord, man ophæver faktisk, om end ikke formelt, varetægten. 



Man har i sindssygeas3'lerne, for paa en maade at forsone begge de 

 heromhandlede hensyn, pleiet at lægge observanderne paa surveillancesalene, 

 altsaa i samme rum som stærkt deprimerede sindssN'ge. 



Da nu flertallet af observanderne er forbr3-dere, af hvilke mange har 

 vanket ind og ud af strafanstalt, er dei let at forstaa, hvilken indvirkning 

 det har paa de øvrige patienter, der er optagne af selvmordstanker, at 

 tvinges til dag og nat at være sammen med denne slags folk. Hertil 

 kommer, at optagelsen af kriminelle observander paa de store surveillance- 

 sale i særlig grad er skikket til at fordunkle de andre S3-ges begreber om 

 as3'lets sande formaal, saaledes at disse bliver 3-derligere tilboielige, end 

 de allerede for er, til i asylet at se fængslet og ikke velgjørenhedsanstalten, 

 og i denne vrangforestilling faar de medhold hos observanderne. Hertil 

 kommer, at det ogsaa har en mindre heldig indflvdelse paa pleierne at 

 have observander paa surveillancesalene, fordi de lettelig faar den fore- 

 stilling, at de er sluttere og ikke S3'gepleiere. Desuden viser erfaring, at 

 observanderne laver dirikker og uafladelig omgaaes med romningsplaner, 

 i hvilke de drager andre patienter ind, en omstændighed, som naturlig\-is 

 i høi grad bidrager til at ødelægge frugten af as3-lets arbeide. 



Selvfølgelig udelukker ikke hvad der her er sagt, at asylerne uden 

 ulempe kan optage nogle kriminelle observander, som det ikke er nødven- 

 digt at forvare med fængselsmæssig sikkerhed, og som heller ikke øver 

 skadelig indflydelse paa asylets øvrige patienter; men paa den anden side 

 bør det erkjendes, at staten vilde handle vel i at lade sindss3'geas3'lerne 

 faa lov til i fred at arbeide paa løsningen af sin hospitalsopgave og ikke 

 beb3rde dem med denne opgave uvedkommende gjøremaal. 



