1915- ^'<^- I- OM DEN JUDICIELLE OBSERVATION. 249 



observanden; og i et saadant tilfælde maatte formentlig værgen have ret 

 til at henvende sig til en hvilkensomhelst norsk læge og til at oversende 

 retten dennes erklæring. 



Hvis det heromhandlede forslag var blevet lov, vilde altsaa den judi- 

 cielle observation ikke kunne være bleven paabegyndt, forinden retten havde 

 fattet beslutning om indlæggelse i asyl. 



\'i kan heller intet oplyse om, hvorledes forslagsstillerne har ment at 

 der skulde forholdes med observationen, efterat indlæggelsen havde fundet 

 sted. Maaske har de tænkt sig, at dens udførelse skulde paalægges as}-!- 

 bestyreren som embedspligt, og at der altsaa heller ikke da skulde fore- 

 tages en virkelig judiciel observation. 



Hermed være det nu, som det vil ; vi har kun at holde os til den be- 

 stemmelse, som er bleven gjældende lov, og ifolge denne skal den i vort 

 lovsted omhandlede tvil foreligge efter indhentelse af sagkyndiges er- 

 klæring, altsaa efter en judiciel observation. 



Loven siger »Sagk3'ndiges«, ikke »Sagkyndigs«; den bruger altsaa 

 flertalsformen, og hvis dette er skeet efter overveielse, forudsætter den alt- 

 saa, at der skal foreligge erklæring fra mindst to sagk3'ndige. 



Der har været delte meninger om, hvorledes loven er at forstaa i dette 

 punkt. Salomonsen udtaler herom ^: »Som regel vil det være nødvendig, 

 at der har været to sakkyndige; men under de i § 191 zdet led nævnte 

 omstændigheter, kan én være nok.« \"i er ikke enige i denne fortolkning. 



Loven benvtter flertalsformen; og vi har ikke ret til at gaa ud fra, 

 at dette er skeet som følge af en uopmærksomhed, saameget mindre som 

 der til støtte for kravet paa to sagk3-ndige kan anføres særlig stærke 

 grunde, naar der handles om en bestemmelse, som loven klarligvis ikke 

 vil have anvendt uden i særlig vanskelige eller tvilsomme tilfælde. Er op- 

 gaven grei og uden større vanskelighed, forudsættes den lost udenfor asyl. 

 Ingen af de betingelser, som opstilles i § 191 2det led, kan forøvrigt tæn- 

 kes at indtræffe i et tilfælde, hvor § 210 overhovedet bør komme til an- 

 vendelse. Justitsdepartementet har ogsaa i cirkulærskrivelse af i8de Juli 

 1896 indskjærpet fordringen om, at der ved legale obduktionsforretninger 

 og »Undersøgelser angaaende Personers mentale Tilstand« skal tjenestgjøre 

 to sagkyndige-. Det fortjener videre i denne sammenhæng opmærksomhed, 

 at den tyske lov har udtr3-kket »eines Sachverständigen«, altsaa en sag- 

 kyndigs, medens allerede jur3'kommissionens udkast har »de Sagk3-n- 

 diges«, og denne form er beholdt ^ trods de stedfundne sprogrettelser. 



^ Se ovencit. s. 253. 



- Skrivelsen er optagen i Kjerschows ovencit. udgave I s. 282. 



•^ At ,De Sagkyndiges" er rettet til .Sagks-ndiges', findes neppe motiveret ved ønskelig- 

 heden af at have aaben adgang til anvendelse af § 191 sidste led. 



